Постанова                                                               
Іменем України                                                                         
03 липня 2019 року 
м. Київ
 
справа № 667/1872/16-ц 
провадження № 61-19771св18
 
Верховний  Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
 
головуючого  - | Ступак О. В., |
суддів: | Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., | Олійник А. С.,  Усика Г. І.,
 
учасники справи: 
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Уніка»,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Херсонської області від 23 березня 2017 року у складі колегії суддів: Базіль Л. В., Ігнатенко П.  Я., Полікарпової О. М.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог і рішень судів
 
У березні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» (далі - ПрАТ «СК «Уніка») про стягнення страхового відшкодування.
 
В обґрунтування позову зазначив, що 16 липня 2015 року між ним та ПрАТ «СК «Уніка» укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів «КАСКО» № 022191/4600/0000002, за умовами якого застраховано транспортний засіб «AUDI Q 7», номер кузова НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 . 
 
15 листопада 2015 року невстановлена особа, знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 , вчинила умисне пошкодження транспортного засобу «AUDI Q7», номер кузова НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , шляхом підпалу. За цим фактом відкрите кримінальне провадження №12015230020004596 за частиною другою статті 194 КК України.
 
18 листопада 2015 року транспортний засіб, марки «AUDI Q7», номер кузова НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , оглянуто суб`єктом оціночної діяльності за замовленням відповідача разом із аварійним комісаром відповідача. Внаслідок огляду фактично було встановлено фізичне знищення транспортного засобу.
 
Листом відповідача від 23 листопада 2015 року за вихідним № 180675 позивача повідомлено про реєстрацію заяви про настання страхового випадку, однак відповідач до моменту звернення із цим позовом не провів виплату страхового відшкодування, вимагаючи повторного огляду транспортного засобу.
 
Позивач стверджував, що такі дії відповідача є порушенням умов договору, а тому, посилаючись на викладене, з урахуванням уточнених позовних вимог від 12 січня 2017 року просив стягнути з відповідача страхове відшкодування в розмірі 1 132 921,00 грн.
 
Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 12 січня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ПрАТ «СК «Уніка» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування у сумі 1 132 921,00 грн.
 
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із доведеності настання страхового випадку із застрахованим транспортним засобом, та дійшов висновку, що страховик зобов`язаний здійснити виплату суми страхового відшкодування страхувальнику. 
 
Рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 23 березня 2017 року апеляційну скаргу ПрАТ «СК «Уніка» задоволено. Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 12 січня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено. 
 
Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд виходив із того, що 18 листопада 2015 року при первинному огляді пошкодженого транспортного засобу представниками відповідача, його не було ідентифіковано через часткове знищення вогнем VIN - коду, ідентифікаційних агрегатів та ознак. Неодноразові вимоги страховика про надання транспортного засобу для повторного огляду позивачем проігноровані. Отже, у страховика були всі підстави вважати, що страхувальником створюються перешкоди у встановленні обставин настання страхового випадку, що відповідно до пункту 5 частини першої статті 26 Закону України «Про страхування», підпунктів 11.1.5, 11.1.6 та 11.5 договору добровільного страхування наземного транспорту «КАСКО» від 16 липня 2015 року є підставою для відмови страховика у здійсненні виплати суми страхового відшкодування страхувальнику.
 
Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи 
 
У квітні 2017 року ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Апеляційного суду Херсонської області від 23 березня 2017 року, в якій просить скасувати зазначене судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням апеляційним судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.  
 
У касаційній скарзі заявник вказує на те, що висновки суду апеляційної               інстанції не відповідають дійсним обставинам справи та наявним у справі доказам. Із фотографій, які додані протоколу огляду місця пригоди від 15 листопада 2015 року у кримінальній справі № 12015230020004596, звіту про оцінку вартості майнового збитку, заподіяного ушкодженням застрахованого транспортного засобу, пояснень суб`єкта оціночної діяльності ОСОБА_2 , що долучені до матеріалів справи, вбачається відсутність механічних і корозійних пошкоджень чи знищення VIN - коду на кузові пошкодженого підпалом транспортного засобу «AUDI Q7», державний номерний знак НОМЕР_2 . Умови договору добровільного страхування від 16 липня 2015 року передбачають вичерпний перелік обов`язкових дій страхувальника та прав страховика, серед яких додатковий або повторний огляд ушкодженого транспортного засобу не передбачені.
 
У червні 2017 року від ОСОБА_1 надійшли доповнення до касаційної скарги,                 в яких заявник просив долучити до матеріалів справи висновок експерта Херсонського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України від 07 серпня 2017 року № 139ТЗ з дослідження транспортних засобів і реєстраційних документів, що їх супроводжують, у кримінальному провадженні № 12015230020004596, як доказ безпідставності висновків апеляційного суді в оскаржуваному судовому рішенні.
 
Відповідно до частини першої статті 330 ЦПК України 2004 року особа, яка подала касаційну скаргу, має право доповнити чи змінити її протягом строку на касаційне оскарження. 
 
Аналогічні положення містяться у частині першій статті 398 чинного Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).
 
Ураховуючи те, що указані доповнення до касаційної скарги подані ОСОБА_1 поза межами строку на касаційне оскарження рішень суду апеляційної інстанцій, вони не можуть бути взяті до уваги Верховним Судом.
 
У квітні 2019 року від ПрАТ «СК «Уніка» надійшов відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 , у яких заявник просить відхилити вказану касаційну скаргу та залишити без змін рішення суду апеляційної інстанцій, посилаючись на те, що касаційна скарга є необґрунтованою і такою, що не підлягає задоволенню. 
 
У травні 2019 року від ОСОБА_1 надійшли заперечення на відзив ПрАТ «СК «Уніка», у яких заявник наводить спростування аргументів, наведених  у відзиві, та просить задовольнити повністю вимоги його касаційної скарги.
 
Оскільки указаний відзив та заперечення на нього подані після закінчення строку, установленого судом, то Верховний Суд їх до уваги не бере.
 
Рух справи в суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 червня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано матеріали цивільної справи № 667/1872/16-ц із Херсонського міського суду Херсонської області та надано учасникам справи строк для подання заперечень на касаційну скаргу до 07 липня 2017 року. 
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 листопада 2017 року справу призначено до судового  розгляду.
 
15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України)
 
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону від 03 жовтня 2017 року касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
У травні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначену цивільну справу передано Верховному Суду.
 
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями  від 06 червня 2019 року провадження № 61-19771ск18 призначено судді-доповідачеві Гулейкову І. Ю.
 
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу. 
 
За змістом частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Позиція Верховного Суду
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення апеляційного суду - без змін, оскільки його ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Рішення суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ЦПК України щодо законності та обґрунтованості.
 
Судом установлено, що транспортний засіб «AUDI Q7», номер кузова НОМЕР_3 , державний номерний знак НОМЕР_4 , належить на праві власності ОСОБА_3 .
 
У той же час, 16 липня 2015 року, між ПрАТ «СК «Уніка» та ОСОБА_1             укладений договір добровільного страхування наземного транспорту № 022191/4600/0000002, за яким застраховано зазначений транспортний засіб, відповідно до якого позивач виступає як страхувальником, так і вигодонабувачем.
 
Страхова сума за договором складає 1 150 000,00 грн, страховий платіж -  70 150,00 грн, франшиза за збитками внаслідок протиправних дій інших осіб -           0,5 %, (але не менше 50 євро).
 
15 листопада 2015 року близько 04.00 невстановлена особа, знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 , вчинила умисне пошкодження автомобіля «AUDI Q 7», державний номерний знак НОМЕР_2 , 2008 року випуску, шляхом підпалу. За даним фактом відкрите кримінальне провадження № 12015230020004596 за частиною другою статті 194 КК України.
 
16 листопада 2015 року позивач звернувся до відповідача із заявою про подію, що має ознаки страхового випадку, а саме: протиправних дій третіх осіб, що мали місце 15 листопада 2015 року по АДРЕСА_1 , в наслідок яких було пошкоджено застрахований автомобіль.
 
За результатами огляду транспортного засобу «AUDI Q 7» від 18 листопада 2015 року, проведеного суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_4 у присутності позивача та старшого фахівця з врегулювання збитків Департаменту врегулювання збитків ПрАТ «СК «Уніка» ОСОБА_5 , встановлено факт знищення автомобіля вогнем (кузов, салон, двигун та ін.). Також експерт дійшов до висновку, що визначити вартість відновлювального ремонту КТЗ не можливо у зв`язку з неможливістю ідентифікувати КТЗ через часткове знищення вогнем VIN - коду та ідентифікаційних агрегатів та ознак.
 
18 листопада 2015 року старший фахівець з врегулювання збитків Департаменту врегулювання збитків ПрАТ СК «Уніка» ОСОБА_5 листом за вих. № 18067 роз`яснив позивачу, що відповідно до умов договору для прийняття рішення щодо виплати страхового відшкодування страховику необхідно розглянути повний пакет документів щодо цього випадку. При цьому страховик має право вимагати надання додаткових документів, якщо наданих страхувальником документів недостатньо для визначення обставин страхового випадку та здійснення страхового відшкодування, а страхувальник зобов`язаний їх надати. Крім того, ПрАТ «СК Уніка» просило не починати будь-яких ремонтно - відновлювальних робіт із застрахованим транспортним засобом, не знімати автомобіль з реєстрації, не продавати без його письмового погодження.
 
23 листопада 2015 року ПрАТ «СК «Уніка» листом за вих. № 180675 повідомило позивача про те, що питання щодо виплати страхового відшкодування у зв`язку із підпалом застрахованого транспортного засобу, на підставі його заяви від 15 листопада 2015 року за № 00180675, розглядається, а також запропоновано з метою врегулювання цього страхового випадку в триденний термін надати оригінал двох комплектів ключів від автомобіля для проведення експертного дослідження.
 
26 листопада 2015 року позивачем на адресу страхової компанії цінним листом направлено ключ від транспортного засобу «AUDI Q 7», державний номерний знак НОМЕР_2 , 2008 року впуску, та повідомлено про те, що другий комплект ключів направити не має можливості, оскільки невідоме місце їх знаходження.
 
09 грудня 2015 року начальником відділу сервісу Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Інтер Авто Україна» ОСОБА_6 на адресу ПрАТ «СК «Уніка» направлено лист за вих.02/09-12, в якому повідомляється про те, що згідно з програмою «Service Key» з використанням спеціального обладнання для зчитування інформації з ключа запалення встановлено, що ключ, направлений на дослідження, відповідає іншому номеру кузова ніж у застрахованого автомобіля, та зазначено, що застрахований автомобіль не обслуговувався на станції «Порше Інтер Авто Україна» і додаткові ключі запалення не замовлялись на цьому підприємстві.
 
02 грудня 2015 року ПрАТ «СК «Уніка» листом за вих. № 180675 повідомила позивача про необхідність надання для повторного огляду експертом транспортного засобу.
 
07 грудня 2015 року позивач направив ПрАТ «СК «Уніка» листа, в якому зазначив про те, що транспортний засіб вже був оглянутий, зокрема і аварійним комісаром, як представником відповідача та експертом оцінювачем. У зв`язку з чим просив повідомити причину повторного огляду транспортного засобу. 
 
11 грудня 2015 року страховик знову направив вимогу позивачу про необхідність надання транспортного засобу для повторного огляду, зазначивши причини, а саме: для визначення залишкової вартості транспортного засобу.
 
Однак застрахований автомобіль для повторного огляду страховику позивачем не був наданий. Зі слів представника позивача, залишки автомобіля знаходяться на тимчасово окупованій території АР Крим.
 
Згідно з висновками експерта від 05 грудня 2016 року № 393/394/395 вартість майнової шкоди, завданої власнику автомобіля «AUDI Q7», номер кузова НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , дорівнює його ринковій вартості на момент пошкодження та складає 1 062 672,00 грн. Визначити ринкову вартість залишків вказаного автомобіля у вигляді металобрухту чорних і кольорових металів на момент завдання шкоди та на момент проведення експертизи станом на 05 грудня 2016 року згідно з актом зважування від 10 лютого 2016 року експертним шляхом не вбачається можливим. Довідково зазначено ринкову вартість 1 кг металобрухту чорних металів від 3,50 грн до 3,80 грн; металобрухту алюмінію від 24,00 грн до 29,00 грн.
 
Відповідно до акта зважування від 10 грудня 2016 року, проведеного комерційним директором ПМП «Славутич» ОСОБА_7 , кількість металобрухту чорних металів та металобрухту кольорових металів, що утворилися в результаті пожежі автомобіля «AUDI Q 7», номер кузова НОМЕР_1 , становить: металобрухт чорних  металів - 605,00 кг; металобрухт алюмінію - 300,00 кг; металобрухт міді - 3,00 кг.
Нормативно-правове обґрунтування 
Згідно зі статтями 10, 60 ЦПК України 2004 року цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони на інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
 
Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
 
Згідно з пунктами 6.3, 6.3.6 договору добровільного страхування від 16 липня 2015 року № 022191/4600/0000002, страхувальник зобов`язаний, зокрема, при настанні страхового випадку виконувати дії, передбачені договором, а також, виконувати інструкції страховика або його уповноважених представників та надавати повну інформацію про причини, обставини страхового випадку, забезпечувати можливість страховику (його уповноваженому представнику) здійснити огляд та експертизу транспортного засобу для визначення обставин, наслідків страхового випадку та розміру заподіяних збитків.
 
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 26 Закону України «Про страхування»,  пунктів 11.1.5, 11.1.6, 11.5 договору добровільного страхування наземного транспорту «КАСКО» підставою для відмови страховика у здійсненні страхових виплат або страхового відшкодування є створення страховику перешкод у визначенні обставин, характеру або розміру збитків чи невиконання страхувальником умов договору чи умов, зазначених у пункті 7.1 договору.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 , апеляційний суд правильно виходив із того, що 18 листопада 2015 року при первинному огляді пошкодженого транспортного засобу представниками відповідача, його не було ідентифіковано через часткове знищення вогнем VIN - кода, ідентифікаційних агрегатів та ознак. Неодноразові вимоги страховика про надання транспортного засобу для повторного огляду позивачем проігноровані. Отже, у страховика були всі підстави вважати, що страхувальником створюються перешкоди у встановленні обставин настання страхового випадку, що відповідно до пункту 5 частини першої статті 26 Закону України «Про страхування», підпунктів 11.1.5, 11.1.6 та 11.5 договору добровільного страхування наземного транспорту «КАСКО» від 16 липня 2015 року є підставою для відмови страховика у здійсненні виплати суми страхового відшкодування страхувальнику.
 
Крім того, апеляційний суд обґрунтовано врахував, що заявник не надав страховику на його вимогу обидва комплекти ключів від застрахованого автомобіля з номером кузова НОМЕР_1 , натомість надав ключ, який відповідає іншому автомобілю з номером кузова  НОМЕР_5    НОМЕР_6 , тим самим поставив під сумнів факт знищення пожежею саме застрахованого транспортного засобу.
 
Розглядаючи справу, суд апеляційної інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно зі статтями 57-60, 212 ЦПК України 2004 року, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
 
Посилання заявника в касаційній скарзі на те, що умови договору добровільного страхування від 16 липня 2015  року передбачають вичерпний перелік обов`язкових дій страхувальника та прав страховика, серед яких додатковий або повторний огляд ушкодженого транспортного засобу не передбачені, є безпідставним, оскільки пунктами 6.3, 6.3.6 указаного договору перебачено, що страхувальник зобов`язаний, зокрема, забезпечувати можливість страховику (його уповноваженому представнику) здійснити огляд транспортного засобу для визначення обставин, наслідків страхового випадку та розміру заподіяних збитків. Разом з тим обмежень щодо кількості таких оглядів договором не визначено.
 
Інші доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду апеляційної інстанції стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували.             У силу вимог вищезгаданої статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.
 
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті                 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).
 
Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.
 
Керуючись статтями 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Рішення Апеляційного суду Херсонської області від  23 березня 2017  року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий | О. В. Ступак
Судді: | І. Ю. Гулейков
| А. С. Олійник
| С. О. Погрібний
| Г. І. Усик