Постанова 
Іменем  України
 
19 червня 2019 року
м. Київ
 
справа № 308/10493/14-а
 
провадження № 61-49123св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач),
суддів: Воробйової І. А., Кривцової Г. В., Лідовця Р. А., Черняк Ю. В.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - обласне клінічне територіальне медичне об`єднання «Фтизіатрія»,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13 березня 2015 року у складі судді             Леміша О. М. та постанову Закарпатського апеляційного суду                           від 06 листопада 2018 року у складі колегії суддів: Собослоя Г. Г.,               Кожух О. А., Джуги С. Д.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.    Описова частина 
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У серпні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до                     обласного клінічного територіального медичного об`єднання «Фтизіатрія» (далі - ОКТМО «Фтизіатрія») про визнання дій незаконними та неправомірними.
 
Позовна заява мотивована тим, що 30 травня 2011 року його мати - ОСОБА_2 , без її згоди та без згоди будь-кого з родичів помістили в ОКТМО «Фтизіатрія» на підставі підозри захворювання туберкульоз легенів. У медичній документації ОКТМО «Фтизіатрія» немає жодного підпису   ОСОБА_2 та будь-кого з її родичів про згоду на поміщення у лікарню або про згоду на лікування у лікарні. Крім того, у медичній документації за ОСОБА_2 підписи про згоду ставили працівники медичного закладу. 
З 30 травня 2011 року до 10 червня 2011 року працівники ОКТМО «Фтизіатрія» вводили в організм ОСОБА_2 багаточисельні хімічні препарати, а у медичній документації за неї підписи про згоду ставили працівники медичного закладу. У медичній документації ОКТМО «Фтизіатрія» немає жодного підпису саме ОСОБА_2 або її родичів про згоду на введення в її організм хімічних препаратів. 
Оскільки ОСОБА_2 не надала згоди на лікування у відповідача, не поставила жодного підпису, працівники ОКТМО «Фтизіатрія» 07 червня             2011 року викликали лікаря психіатра з обласної клінічної лікарні                           ім. А. Новака, який безпідставно поставив їй неправдивий діагноз судинна деменція, тобто слабоумство, та рекомендував направити ОСОБА_2 на лікування у обласну психіатричну лікарню с. Вільшани Хустського району Закарпатської області. 
На підставі рекомендації лікаря психіатра з обласної клінічної лікарні                  ім. А. Новака, не отримавши жодної згоди, працівники відповідача                        10 червня 2011 року перевезли ОСОБА_2 з ОКТМО «Фтизіатрія» до обласної психіатричної лікарні с. Вільшани Хустського району Закарпатської області. При цьому працівники медичного закладу не дозволяли                  ОСОБА_2 подзвонити будь-кому з родичів або її знайомим та повідомити будь-кого про свій переїзд в іншу лікарню, не дозволили поштою відправити повідомлення. Крім того, увечері 08 червня 2011 року мобільний зв`язок з ОСОБА_2 був перерваний у лікарні і жодного разу до настання смерті матері - 07 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ніхто з її родичів та знайомих не зміг додзвонитися на її мобільні телефони. 
Таким чином, внаслідок незаконного поміщення і лікування ОСОБА_2 з 30 травня 2011 року до 07 серпня 2011 року в ОКТМО «Фтизіатрія» та обласній психіатричній лікарні с. Вільшани Хустського району Закарпатської області без жодної згоди ОСОБА_2 та без згоди її родичів ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 померла. 
Ураховуючи викладене,  ОСОБА_1 просив суд визнати дії відповідача щодо поміщення, лікування та перевезення до обласної психіатричної лікарні               с. Вільшани Хустського району Закарпатської області  ОСОБА_2., внаслідок яких остання померла, незаконними та неправомірними.
 Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
 
Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області                 від 13 березня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
 
Відмовляючи у задоволенні позову  ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що відповідач діяв згідно з положеннями статей 9,              20 Закону України «Про боротьбу із захворюванням на туберкульоз»,             а ОСОБА_2 повідомила, що є самотньою і родичів немає, не давала згоду на введення деяких необхідних їй лікарських препаратів. Суд не є уповноваженим органом для вирішення питання щодо відповідності підпису певній особі чи його підроблення на підставі документів та зразків, наданих позивачем для огляду, а клопотання про призначення судово- почеркознавчої експертизи останнім не заявлялось, тому у суду відсутня можливість встановити підроблення підпису ОСОБА_2 на медичних документах, які ставляться під сумнів ОСОБА_1 , у зв`язку з чим твердження позивача про відсутність згоди ОСОБА_2 на лікування та госпіталізацію є безпідставним та недоведеним, тому відсутні підстави для визнання незаконними і неправомірними дій відповідача.
 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції 
 
Постановою Закарпатського апеляційного суду від 06 листопада 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.
Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області                 від 13 березня 2015 року залишено без змін. 
 
Апеляційний суд, залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, погодився з висновком районногосуду, зазначивши також, що з медичної карти стаціонарного хворого № 275/2011 відомо, що ОСОБА_2 перебувала на стаціонарному лікуванні у Вільшанській психіатричній лікарні з 10 червня 2011 року. При поступленні до лікарні ОСОБА_2 надала усвідомлену письмову згоду про надання їй стаціонарної психіатричної допомоги, особистий підпис підтверджено висновком криміналістичної експертизи з дослідженням почерку та підписів № 2423 (а. с. 48-51 т. 2). Дії відповідача відповідали Закону України «Про протидію захворюванню на туберкульоз» та Закону України «Про психіатричну допомогу».
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
 
У грудні 2018 року ОСОБА_1  подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив суд скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
 
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
Ухвалою Верховного Суду від 08 січня 2019 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу                                  № 308/10493/14-а з Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області.
 
У березні 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду від 22 травня 2019 року справу за позовом          ОСОБА_1 до ОКТМО «Фтизіатрія» про визнання дій незаконними та неправомірними призначено до розгляду в складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами. 
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що, відмовивши у задоволенні позовних вимог, суди першої та апеляційної інстанцій безпідставно визнали чужі підписи, як підписи ОСОБА_2 у медичній карті № 541/2011 ОКТМО «Фтизіатрія», не маючи на це жодних доказів. Факт підробки всіх підписів ОСОБА_2 у медичній карті № 541/2011 ОКТМО «Фтизіатрія» доведено їх невідповідністю за формою кожної букви та за змістом підписів оригінальним підписам ОСОБА_2 , а також фактом не надання відповідачем суду оригіналу медичної карти № 541/2011 ОКТМО «Фтизіатрія» для проведення почеркознавчої експертизи. При цьому, внаслідок визнання підробки всіх підписів ОСОБА_2 автоматично підлягають визнанню незаконними всі інші дії відповідача, а саме поміщення й утримання у ОКТМО «Фтизіатрія», введення будь-яких хімічних препаратів в організм ОСОБА_2., перевезення ОСОБА_2. з м. Ужгорода у с. Вільшани до Вільшанської психіатричної лікарні без її згоди.
Відмова суддів першої та апеляційної інстанцій визнати незаконним й неправомірним перевезення 10 червня 2011 року ОСОБА_2 з ОКТМО «Фтизіатрія» до Вільшанської психіатричної лікарнібез її згоди та згоди її родичів, за наявності факту письмового визнання цього факту відповідачем у письмових відповідях і запереченнях (а. с. 63-66, а.с. 76-77 т. 1), є безпідставною і незаконною. 
Для доведення незаконності й неправомірності перевезення 10 червня  2011 року ОСОБА_2 з м. Ужгорода у с. Вільшани без її згоди та згоди її родичів не потрібно проводити судово-почеркознавчу експертизу, оскільки жодних підписів (ні підроблених, ні оригінальних) ОСОБА_2 про згоду на переїзд немає у письмових документах.
При цьому, незаконно й безпідставно відмовивши у задоволенні його чисельних клопотань, апеляційний суд штучно створив умови недоведення ним обставин справи, оскільки відмовив у витребуванні доказів.
Також, ігноруючи процесуальні вимоги статті 241 ЦПК України суд апеляційної інстанції у судовому засіданні 06 листопада 2018 року відразу після незавершення ним пояснень на попередніх засіданнях, без огляду матеріалів справи, без огляду додатково витребуваних доказів, без постановлення ухвали про закінчення з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами, перейшов до судових дебатів. Те саме було вчинено у суді першої інстанції. Тобто суди першої та апеляційної інстанцій не забезпечили право учасників справи надавати будь-які додаткові пояснення та заявляти додаткові клопотання, яке закріплено у статті 241 ЦПК України.
 
Відзив на касаційну скаргу учасники справи до суду не подали
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
30 травня 2011 року ОСОБА_2 доставлена машиною «швидкої допомоги» у ОКТМО «Фтизіатрія», де хвора була дообстежена рентгенологічно і на рентгенограмі виявлені патологічні зміни у вигляді вогнищево-інфільтративних тіней зливного характеру, апікально порожнина розпаду              3,7 см в діаметрі. 
Згідно з висновком судово-психіатричного експерта № 553 від 10 жовтня 2016 року, проведеної на виконання ухвали Апеляційного суду Закарпатської області від 12 липня 2016 року, комунальним закладом Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня м. Львів встановлено зі світлокопії медичної карти стаціонарного хворого 541/2011 ОКТМО «Фтизіатрія», що ОСОБА_2 скерована у дану установу поліклінічним відділення Закарпатського облтубдиспансеру з діагнозом інфільтрований туберкульоз. Поступила на стаціонарне лікування 30 травня 2011 року.                   У первинному огляді вказано, що хвора проживає останній рік на вокзалі. Швидкою допомогою була доставлена у важкому стані в … (нерозбірливо) вночі. Згідно денника від 30 травня 2011 року … неадекватна, на питання відповідає … (нерозбірливо), від прийому інсуліну відмовляється. Згідно денника від 03 червня 2011 року … хвора неадекватна, відмовляється від інсуліну. Запис 07 червня 2011 року психіатр: на основі скарг, анамнезу, … (нерозбірливо) стану - Діагноз: судинна деменція. Рекомендовано стаціонарне лікування в умовах Вільшанської обласної психіатричній лікарні. Запис 07 червня 2011 року стан хворої попередній, періодично неадекватна, 10 червня 2011 року переведена у Вільшанську обласну психіатричну лікарню (а.с. 76 т. 2). 
 
З медичної карти стаціонарного хворого № 275/2011 відомо, що ОСОБА_2 перебувала на стаціонарному лікуванні у Вільшанській обласній психіатричній лікарні з 10 червня 2011 року. Діагноз при поступленні: Судинна деменція. Супутній діагноз: ВДТБ (30 травня 2011 року) верхньої частини правої легені (інфільтративний). Дестр. + МБТ - (2011 рік). Цукровий діабет ІІ тип. середнього ступеня важкості, компенсований. Вторинна діабетична кардіопатія СН ІІ В. ІХС Кардіоскрероз атеросклеротичний. 
 
При поступленні ОСОБА_2 надала усвідомлену письмову згоду про надання їй стаціонарної психіатричної допомоги, особистий підпис підтверджено висновком криміналістичної експертизи з дослідженням почерку та підписів № 2423 (а. с. 48-51 т. 2).
 
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 померла.
 
2.    Мотивувальна частина 
 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Зазначеним вимогам закону постанова апеляційного суду не відповідає.
 
У статті 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» кожна особа вважається такою, яка не має психологічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим законом та іншими законами України. 
 
Статтею 13 Закону України «Про психіатричну допомогу» передбачено, що особа госпіталізується до психіатричного закладу добровільно - на її прохання або за її усвідомленою згодою. Згода на госпіталізацію фіксується у медичній документації за підписом особи або її законного представника та лікаря-психіатра.
 
У висновку судово-психіатричного експерта № 553 від 10 жовтня 2016 року зазначено, що інформація у лікарських записах медичної карти стаціонарного хворого №541/2011 ОКТМО «Фтизіатрія» м. Ужгорода є недостатньою для встановлення діагнозу судинна деменція у ОСОБА_2 і які дані були відомі лікарю психіатру при встановленні діагнозу судинна деменція невідомо, оскільки записи з цього приводу відсутні і встановити на даний час експертним шляхом за наявною інформацією чи дійсно мала хворобу судинна деменція ОСОБА_2 не є можливим.
 
Ураховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 у порядку, передбаченому частиною першою статті 81 ЦПК України не довів ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог або заперечень щодо визнання незаконних і неправомірних дій відповідача, зокрема, переведення його матері до обласної психіатричної лікарні с. Вільшани Хустського району Закарпатської області, що, на думку позивача, призвело до настання смерті ОСОБА_2 .
 
При цьому апеляційний суд, пославшись на висновок судово-психіатричного експерта № 553 від 10 жовтня 2016 року, фактично виходив із припущення, що оскільки встановити, чи дійсно мала ОСОБА_2 хворобу судинна деменція не є можливим, то це не може свідчити про незаконність або неправомірність дій відповідача, без доведення цих обставин. 
 
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).  
 
Відповідно до пункту 4 частини п`ятої статті 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.
 
Проте апеляційний суд не дав оцінки тому, чи були правові підстави, прохання чи чітке усвідомлення ОСОБА_2 на госпіталізацію до психіатричної лікарні.
 
По суті апеляційний суд переписав норми закону, після чого дійшов висновку, що позивач не довів позову у зв`язку із відсутністю оригіналів медичних документів ОСОБА_2 , не надавши належної правової оцінки доводам позивача та наявним у матеріалах справи доказам.
 
Ураховуючи те, що апеляційний суд належним чином не перевірив доводи апеляційної скарги, фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судом не встановлені, апеляційний суд не виконав покладений на нього процесуальний обов`язок під час розгляду справи в апеляційному порядку, тому оскаржувана постанова апеляційного суду не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що відповідно до статті 411 ЦПК України є підставою для її скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Відповідно до пункту 1 частини третьої та четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази. 
Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
 
Керуючись статтями 400, 409, 411, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палатиКасаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
 
Постанову Закарпатського апеляційного суду від 06 листопада 2018 року скасувати, справу передатина новий розгляд до суду апеляційної інстанції. 
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.  
Головуючий                                                                                    Д. Д. Луспеник 
Судді:                                                                                               І. А. Воробйова 
Г. В. Кривцова
Р. А. Лідовець
Ю. В. Черняк