Постанова
Іменем України
 
08 серпня 2019 року
м. Київ
 
справа № 127/26904/16-ц
провадження № 61-26031св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:  
Штелик С. П. (суддя-доповідач), Калараша А. А., Лесько А. О., 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 , 
відповідач - ОСОБА_2 , 
третя особа - приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу Терещенко Валентина Василівна,  
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 30 серпня 2017 року у складі судді Романюк Л. Ф. та ухвалу апеляційного суду Вінницької області                     від 30 жовтня 2017 року у складі суддів: Копаничук С. Г., Медвецького С. К., Оніщука В. В.,   
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
 
У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до                   ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус нотаріус Вінницького міського нотаріального округу Терещенко В. В., про усунення від права на спадкування. 
Позов мотивовано тим, що  ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік                           позивача - ОСОБА_3 , який після своєї смерті заповіту не залишив. Вказувала, що після смерті чоловіка відкрилась спадщина на його майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,0813 га, для ведення садівництва, яка знаходиться у АДРЕСА_4 Писарівської сільської ради. 
Зазначала, що ОСОБА_3 багато років хворів, мав другу групу інвалідності, стан його здоров`я особливо погіршився у 2012 році після перенесеної ним операції на серці. За життя він неодноразово знаходився на лікуванні в Міській клінічній лікарні та Вінницькій обласній психоневрологічній лікарні, після чого він весь час був прикутий до ліжка та потребував сторонньої допомоги. Причиною смерті ОСОБА_3 стала хронічна серцева недостатність та хронічна ішемічна хвороба серця. За життя чоловіка позивач доглядала за ним, готувала їжу, прибирала, здійснювала догляд та піклування, купувала ліки та оплачувала медичні процедури, винаймала медичну сестру. Коли йому була необхідна допомога вона та їх син ОСОБА_4 її надавали.  
Відповідач ОСОБА_5 , яка є дочкою ОСОБА_3 від першого шлюбу,   з ним не спілкувалась та не відвідувала, хоча позивач їй неодноразово телефонувала та просила про допомогу, так як її батько був хворий. Посилаючись на те, що ОСОБА_2 свідомо ухилялася від надання допомоги батьку, якої останній потребував, ОСОБА_1 просила суд усунути відповідача від права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 .  
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 30 серпня                   2017 року в задоволенні позову відмовлено. 
Рішення суду мотивовано тим, що позивачем не надано суду належних і допустимих доказів на підтвердження того, що спадкодавець ОСОБА_3 деякий час перед смертю перебував у безпорадному стані через тяжку хворобу та потребував сторонньої допомоги, а відповідач ОСОБА_2 свідомо ухилялася від надання такої допомоги. Та обставина, що              позивач ОСОБА_1 не була у гарних відносинах з дочкою свого чоловіка від першого шлюбу, не свідчить про факт умисного ухилення нею від надання допомоги батьку.
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
 
Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 30 жовтня 2017 року рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 30 серпня                   2017 року залишено без змін. 

Ухвала апеляційного суду мотивовано тим, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про недоведеність факту перебування спадкодавця ОСОБА_3 перед смертю у безпорадному стані через тяжку хворобу. Також не надано доказів на підтвердження того, що відповідач ОСОБА_2 ухилялася від надання допомоги батьку під час його хвороби.
АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
 
Доводи касаційної скарги  
 
У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу апеляційного суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій не повно з`ясували обставини справита дослідили докази у справі. В матеріалах справи наявні належні письмові докази того, що ОСОБА_3 через похилий вік, інвалідність та тяжку хворобу знаходився у безпорадному стані, у зв`язку з чим потребував постійної сторонньої допомоги. Вказані обставини також були підтверджені показами свідків. Крім того, судами помилково зазначено про те, що спадкодавець був матеріально забезпечений, оскільки в матеріалах справи є докази про отримання ОСОБА_3 матеріальної допомоги з колишнього місця роботи та від виконавчого комітету Вінницької міської ради, що свідчить про скрутне матеріальне становище в родині померлого. ОСОБА_3 звертався до відповідача про допомогу та підтримку, так як знав, що остання має можливість допомогти, проте допомоги від неї не було. Надані відповідачем докази про придбання ліків та телефонні розмови не є доказом надання допомоги спадкодавцю та доказом підтримки зв`язку з батьком. 
  
Доводи інших учасників справи 
 
У відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_2 зазначила про те, що у касаційній скарзі не зазначено у чому саме полягає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Всі обставини, на які посилається заявник були предметом розгляду судами попередніх інстанцій та їм була надана належна оцінка, а сама наявність хвороби не є достатньою умовою визначення знаходження особи у безпорадному стані. Наведені у касаційній скарзі доводи не можуть бути підставою для скасування законних та обґрунтованих судових рішень.    
17 травня 2018 року справу передано до Верховного Суду. 
Відповідно до підпунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8                           «Про здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року № 7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки», у справі призначено повторний автоматизований розподіл.
Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
 
Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої й апеляційної інстанцій
Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.
Суди установили, що  ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 .
З 24 травня 1981 року по день смерті ОСОБА_3 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 . 
Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на квартиру загальною площею 73,73 кв. м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , та земельну ділянку площею 0,0813 га, яка розташована у АДРЕСА_4 Писарівської сільської ради. 
Спадщину за законом прийняли шляхом подання заяв до приватного нотаріуса Вінницького нотаріального округу Терещенко В. В. дружина ОСОБА_3 - ОСОБА_1 та його дочка - ОСОБА_2 . 
Згідно частини першої статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті.
Згідно частини першої статті 1278 ЦК України частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними.
Відповідно до положень частини п`ятої статті 1224 ЦК Україниособа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо судом буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.
Виходячи зі змісту частини п`ятої статті 1224 ЦК України та з урахуванням роз`яснень, наданих судам у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», правило частини п`ятої статті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов`язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.
Суд при вирішенні справи про усунення особи від права на спадкування повинен установити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.
Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини.
Так, для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи.
Таким чином, лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.
Установлено, що згідно лікарського свідоцтва про смерть від 15 червня                2016 року, причиною смерті ОСОБА_3 є хронічна серцева недостатність та хронічна ішемічна хвороба серця тощо. Смерть настала внаслідок захворювання, вдома за адресою: АДРЕСА_3 . 
Відповідно до довідки № 20/711 від 21 лютого 2017 року Вінницької обласної психоневрологічної лікарні імені академіка О. І. Ющенка, ОСОБА_3 ,                   ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебував на стаціонарному лікуванні у відділенні № 5 з 11 травня 2016 року з діагнозом: гостра гіпертонічна енцефалопатія, гіпертонічна хвороба ІІІ стад. ІХС. Післяінфарктний (2012 рік) та дифузнийкоронарокардіосклероз. Постійна форма фібриляції передсердь. Артокоронарне шунтування (2012 рік). Цукровий діабет ІІ тип важка форма. Макрогемотурія не уточненого ґенезу. 
З епікризу історії хвороби № 5019 діагноз ОСОБА_3 : гостра гіпертонічна енцецефалопатія. Гіпертонічна хвороба ІІІ стад., 3 ступ., ризик 4. Гіпертензивне серце. ІХС. Постінфарктний кардіосклероз та дифузний атеросклеротичний коронарокардіосклероз. Стан після шунтування                             КА (2012 рік) СНІІА ст. Блокада ПНПГ повна. Постійна формвфібриляції передсердь із тахісистолією шлуночків СНА2DS2VASc- 8б, НАS-BLED-5б. Рак сечового міхура? ДГПЗ 1 ст. 
Відповідно до довідки спеціального кафе «Поминальне» № 31/1 від 31 грудня 2016 року, 16 червня 2016 року та 24 липня 2016 року ОСОБА_1 було зроблено замовлення на організацію та проведення поминального обіду. 
Згідно довідки ритуальних послуг «Вічна пам`ять» ОСОБА_6 здійснила поховання свого чоловіка ОСОБА_3 за власні кошти.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Суди попередніх інстанцій, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, зокрема оцінивши подану позивачем медичну документацію і покази свідків, дійшли обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1 не надано належних, допустимих та безспірних доказів, що є її процесуальним обов`язком згідно статтей 10, 60 ЦПК України 2004 року, щодо перебування ОСОБА_3 у безпорадному стані через тяжку хворобу та потребу у сторонній допомозі, а відповідач ОСОБА_2 свідомо ухилялася від надання такої допомоги.
Суди дійшли вірного висновку про те, що оскільки одночасне настання наведених вище обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності не підтверджено відповідними доказами, ОСОБА_2 , як спадкоємиця не може бути усунута від спадкування за законом після смерті свого батька - ОСОБА_3 
Посилання заявника на той факт, що спадкодавець мав другу групу інвалідності та за станом здоров`я перебував у безпорадному стані є безпідставними, оскільки сам по собі факт наявності у спадкодавця групи інвалідності та перебування у зв`язку з цим у безпорадному стані без установлення наявності передбачених законом фактів ухилення ОСОБА_2 від надання допомоги та потреби спадкодавця саме в її допомозі не дає підстав для усунення останьої від права на спадкування.
Належних та допустимих доказів на підтвердження сукупності обставин, що мають значення для вирішення спору, позивач суду не надала, а самі по собі пояснення про ці обставини не дають підстав вважати їх установленими.
Доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують та фактично зводяться до незгоди заявника з мотивами, з яких суд виходив, вважаючи необґрунтованими вимоги позивача, та з наданою судом оцінкою зібраних у справі доказів.
Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги на предмет законності судових рішень виключно в межах заявлених в суді першої інстанції вимог та які безпосередньо стосуються правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв`язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до необхідності переоцінки доказів та встановлення обставин, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції, відповідно до вимог статті 400 ЦПК України. 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.
Керуючись статтями 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
 
Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 30 серпня                      2017 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 30 жовтня                  2017 року залишити без змін. 
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає. 
 
Судді:                                                                                                          С. П. Штелик 
 
                                                                                                               А. А. Калараш    
 
                                                                                                               А. О. Лесько