Постанова
Іменем України
 
10 липня 2019 року
м. Київ
 
справа № 310/9212/15-ц
провадження № 61-13815св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
 
головуючого - Грушицького А. І. (суддя-доповідач),
суддів: Калараша А. А., Литвиненко І. В., Петрова Є. В., Сердюка В. В.,
 
учасники справи:
позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
відповідачі: ОСОБА_3 , яка виступає в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_4 , 
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , яка виступає в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_4 про визначення порядку користування квартирою за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Апеляційного суду Запорізької області від 09 грудня 2015 року у складі колегії суддів Пільщик Л. В., Краснокутської О. М., Сапун О. А.
 
ОПИСОВА ЧАСТИНА
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У вересні 2015 року ОСОБА_1 та  ОСОБА_2 звернулись суд з позовом до ОСОБА_3 , яка виступає в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_4 про визначення порядку користування квартирою. 
 
Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , на підставі свідоцтва про право власності на житло від 08 грудня 2002 року були власниками квартири АДРЕСА_1 . У зв`язку із укладенням 22 квітня 2008 року договору дарування 1/3 частину спірної квартири ОСОБА_8 та ОСОБА_9 подарували ОСОБА_3 , тому на теперішній час співвласниками квартири є ОСОБА_1 - 1/6 частини, ОСОБА_2 - 1/6 частини, ОСОБА_3 - 1/2 частини, ОСОБА_4 - 1/6 частини. Спірна квартира складається з наступних приміщень: коридору № 1, вбиральні № 2, ванної № 3, кухні № 4, вбудованої шафи № 6, кімнати № 5 площею 10,1 кв. м, кімнати № 7 площею 18,2 кв. м, кімнати № 8 площею 13,5 кв. м. Загальна площа квартири складає 58,6 кв. м, в тому числі житлова - 41,8 кв. м. 
 
Посилаючись на існування між співвласниками житлового приміщення спору з приводу порядку користування ним, позивачі звернулись із даним позовом.
 
Зазначали, що з урахуванням загальної площі квартири, кількості та площі житлових кімнат, порядку користування житловим приміщенням, що склався між співвласниками, в їх спільне користування в рахунок їх 1/3 частки           (1/6 + 1/6) вказаної квартири повинна бути виділена в натурі житлова кімната № 8 площею 13,5 кв. м, а відповідачам - у рахунок їх 2/3 часток (1/2+1/6) повинні бути виділені в натурі житлова кімната № 7 площею 18,2 кв. м, житлова кімната № 5 площею 10,1 кв. м. 
 
Оскільки їх ідеальна частка в натурі складає 13,93 кв. м (41,8 кв. м/6х2=13,93), а житлова кімната № 8 має площу 13,5 кв. м, тобто менше на 0,43 кв. м, вказували на можливість відступлення від принципу відповідності ідеальних і реальних часток при наданні у користування відповідної частки спільної власності в натурі. У зв`язку з цим просили: виділити їм в користування в натурі, в рахунок їх ідеальної частки в праві спільної сумісної власності на житлову квартиру, житлову кімнату № 8 площею 13,5 кв. м та залишити в спільному користуванні ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 коридор № 1, вбиральню № 2, ванну № 3, кухню № 4, вбудовану шафу № 6.
 
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
 
Рішенням Бердянського районного суду Запорізької області від 05 жовтня 2015 року у складі судді Полянчука Б. І. у задоволенні позову відмовлено.
 
Рішення місцевого суду мотивоване неможливістю визначити порядок користування спірною квартирою, виходячи із її загальної площі, кількості кімнат та їх площі, з виділенням її співвласникам тієї частини квартири, що відповідатиме ідеальній частці кожного з них. 
 
Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 09 грудня 2015 року рішення місцевого суду скасовано. Позовні вимоги задоволено частково. Визначено порядок користування квартирою АДРЕСА_1 наступним чином: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 уособлено користуватись кімнатою № 5 площею 10,1 кв. м. ОСОБА_3 , ОСОБА_4 користуватись уособлено кімнатою № 8 площею 13,5 кв. м з балконом. Залишити у спільному користуванні ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 кімнату № 7 площею 18,2 кв. м, кухню площею 5,8 кв. м, вбиральню - 1 кв. м., ванну кімнату - 1,9 кв. м, коридор - 7,1 кв. м, вбудовану шафу - 0,2 кв. м.
 
Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що відмовляючи у задоволенні позовних вимог, місцевим судом не було враховано, що заявлений позов стосувався не поділу спірної квартири в натурі, а встановлення порядку користування нею. Виходячи з того, що частки співвласників квартири є ідеальними, а визначення порядку користування сторонами квартирою, у зв`язку із неможливістю сторонами узгодити його у добровільному порядку негативним чином не вплине на їх право спільної часткової власності на таку квартиру, наявні підстави для часткового задоволення позовних вимог.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У грудні 2015 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ звернулась ОСОБА_3 із касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення місцевого суду, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2016 року вказану цивільну справу призначено до судового розгляду. 
 
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
На підставі підпунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Про здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року № 7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки» у цій справі призначено повторний автоматизований розподіл.
 
06 червня 2019 року справу розподілено колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в складі Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Сердюка В. В., Фаловської І. М.
 
На підставі ухвали Верховного Суду від 24 червня 2019 року справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження в складі п`яти суддів.
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
 
Касаційна скарга мотивована тим, що позивачі неправильно обрали спосіб захисту своїх прав, оскільки у позовній заяві вони не ставили питання про визначення порядку користування квартирою, а просили виділити їм конкретну кімнату.
 
Заявник вказує, що виділяючи відповідачам в уособлене користування кімнату № 8, площа якої є суттєво меншою від належної їм ідеальної частки у квартирі, апеляційний суд обмежив їх права та відійшов від принципу рівності, чим погіршив їх житлові умови.
 
Відзив на касаційну скаргу іншими учасниками справи не подано
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами 
 
На підставі свідоцтва про право власності на житло від 08 жовтня 2002 року, виданого Управлінням житлового господарства виконавчого комітету Бердянської міської ради, договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом м. Бердянська Запорізької області від 22 квітня 2008 року сторони у справі є співвласниками квартири АДРЕСА_1 . Так, позивачі  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є власниками по 1/6 частки кожна, а всього           на двох - 1/3 частки у квартирі; ОСОБА_3 є власником 1/2 частки та ОСОБА_4 є власником 1/6 частки , а всього на двох - 2/3 частки.
 
Згідно технічного паспорту спірна квартира є трикімнатною, житловою площею 41,8 кв. м, у тому числі: 1-а кімната 10,1 кв. м, 2-а кімната 18,2 к.в м, 3-я кімната 13,5 кв. м. В квартирі є: кухня площею 5,8 кв. м, вбиральня - 1 кв. м, ванна кімната - 1,9 кв. м, коридор - 7,1 кв. м, вбудована шафа - 0,2 кв. м,           балкон -  2,5 кв. м.
 
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Відповідно до частини першої статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
 
Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР визначено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і має право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.
 
Статтею 155 ЖК УРСР закріплені гарантії прав громадян, які мають у власності жилий будинок, квартиру, згідно яких жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою).
 
Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
 
Частиною першою статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
 
Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.
 
Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
 
Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.
 
Виходячи з аналізу зазначеної правової норми слід дійти висновку, що ця норма регулює саме порядок здійснення права часткової власності, тобто порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком якого є припинення права спільної часткової власності. Зокрема, при встановленні порядку користування будинком кожному зі співвласників передається в користування конкретна частина будинку з урахуванням його частки в праві спільної власності на будинок. Разом з тим виділені в користування приміщення можуть бути і неізольовані, і не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно.
 
Вказаний правовий висновок щодо застосування положень статті 358 ЦК України висловлений Верховним Судом України у постанові від 03 квітня 2013 року у справі № 6-12цс13.
 
Згідно положень статті 212 ЦПК України (у редакції яка була чинною на момент ухвалення апеляційним судом оскаржуваного рішення) жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. 
 
Крім того, за правилами частини першої статті 57 ЦПК України (у вказаній редакції) доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
 
Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позовних вимог, апеляційний суд, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, оцінивши докази у їх сукупності, доводи сторін спору, обґрунтовано виходив із того, що позивачі, як співвласники спірної квартири вправі користуватися та розпоряджатися нею на рівні із іншими співвласниками, враховуючи частку кожного із них.
 
Виходячи із положень статті 358 ЦК України та враховуючи правову позицію, висловлену Верховним Судом України у постанові від 03 квітня 2013 року у справі № 6-12цс13, колегія суддів погоджується із висновком апеляційного суду щодо можливості визначення порядку користування спірною квартирою, враховуючи частку кожного співвласника.
 
Із установлених судом обставин справи вбачається, що частка позивачів у спірній квартирі - 1/3, а відповідачів - 2/3. При цьому квартира складається із трьох житлових кімнат, одна з яких площею 10,1 кв. м є ізольованою, а дві інші, площею 13,5 кв. м та 18,2 кв. м, є суміжними.
 
При визначенні порядку користування спірною квартирою апеляційний суд у межах заявлених позовних вимог обрав оптимальний варіант такого порядку із урахуванням інтересів усіх співвласників квартири, виходячи із розміру їхніх часток у спільному майні, наявність балкону у кімнаті, визначеній для користування відповідачам, а також неможливості виділити в уособлене користування жодній із сторін кімнати площею 18,2 кв. м, оскільки вона є суміжною із кімнатою площею 13,5 кв. м. 
 
Встановлений апеляційним судом порядок користування спільною квартирою найбільше враховує баланс інтересів кожного зі співвласників, задля забезпечення якого можливо відійти від відповідності реальних часток, виділених в користування, ідеальним часткам у праві власності, у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність при вирішенні судом питання про визначення порядку користування трикімнатною квартирою.
 
Із урахуванням встановлених у справі обставин, яким надано належну оцінку, апеляційний суд правильно застосував до даних правовідносин норми матеріального права та дійшов обґрунтованого і справедливого за обставин цієї справи висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2
 
Посилання у касаційній скарзі на неправильно обраний позивачами спосіб захисту Верховним Судом відхиляється, оскільки вимог щодо поділу квартири в натурі ними не заявлялось, а спір між сторонами, як вбачається зі змісту позовної заяви, виник у зв`язку із неможливістю у добровільному порядку визначитись із порядком користування цією квартирою.
 
Решта доводів касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду апеляційної інстанції стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки апеляційним судом. В силу вимог вищенаведеної статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
З огляду на вищевказане, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду апеляційної      інстанції - без змін, оскільки доводи касаційної скарги правильних висновків суду не спростовують.
 
Залишаючи без змін рішення апеляційного суду, яким скасоване рішення суду першої інстанції, оцінка законності і обґрунтованості рішення місцевого суду, колегією суддів не надається.
 
Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ :
 
Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення. 
 
Рішення Апеляційного суду Запорізької області від 09 грудня 2015 року залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Головуючий      Судді: | А. І. Грушицький     А. А. Калараш     І. В. Литвиненко
| Є. В. Петров     В. В. Сердюк