Постанова
Іменем України
 
14 серпня 2019 року
м. Київ
 
справа № 520/4694/15-ц
провадження № 61-10468св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
 
головуючого - Висоцької В. С., 
суддів: Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Сердюка В. В., Фаловської І. М.,
 
учасники справи:
позивач - Одеська міська рада,
відповідач - ОСОБА_1 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду міста Одеси від 05 грудня 2017 року у складі судді Васильків О. В. та постанову Одеського апеляційного суду від 12 березня 2019 року у складі суддів Колеснікова Г. Я., Вадовської Л. М., Ващенко Л. Г.
 
у справі за позовом Одеської міської ради до ОСОБА_1 про визнання спадщини відумерлою та визнання права власності.
 
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог
 
У квітні 2015 року Одеська міська рада звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 про визнання спадщини відумерлою та визнання права власності.
Позивач просив визнати відумерлою спадщину після смерті ОСОБА_2 , що складається з квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 45,2 кв. м, у тому числі житловою - 27,3 кв. м; визнати за Одеською міською радою право власності на квартиру АДРЕСА_1 .
 
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
 
Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 05 грудня 2017 року позов задоволено.
 
Визнано відумерлою спадщину, що відкрилась після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , яка складається з квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 45,2 кв. м, у тому числі житловою - 27,3 кв. м. Визнано за Одеською міською радою право власності на вищевказану квартиру.
 
Постановою Апеляційного суду Одеської області від 12 березня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Київського районного суду м. Одеси від 05 грудня 2017 року залишено без змін.
 
Рішення судів першої та апеляційної інстанції мотивовано тим, що оскільки після смерті  ОСОБА_2  за оформленням спадкових прав на належну йому вищевказану квартиру спадкоємці не звертались, тому є підстави, відповідно до вимог статті 1277 ЦК України, визнати спадщину відумерлою та визнати за Одеською міською радою право власності на вищевказану квартиру.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У касаційній скарзі, поданій у травні 2019 року до Верховного Суду, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції та постанову апеляційної інстанції скасувати і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
 
Ухвалою Верховного Суду від 06 червня 2019 року відкрито касаційне провадження у цивільній справі № 520/4694/15-ц, витребувано її з Київського районного суду м. Одеси та надано строк для подачі відзиву на касаційну скаргу. 
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
 
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
29 травня 2019 року справу розподілено колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в складі Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Сердюка В. В., Фаловської І. М.
 
На підставі ухвали Верховного Суду від 01 серпня 2019 року справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження в складі п`яти суддів.
 
Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05 серпня 2019 року визначено склад колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду для розгляду справи: Грушицький А. І. (суддя-доповідач), Висоцька В. С., Сердюк В. В., Литвиненко І. В., Фаловська І. М.
 
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
 
Касаційна скарга мотивована тим, щосуди першої та апеляційної інстанцій не встановили належного спадкоємця - сестри спадкодавця, яка ймовірно проживає у м. Котовську Одеської області та залишили поза увагою те, що одночасне визнання права власності на майно та визнання його відумерлим законодавством не передбачено. 
 
Відзив на касаційну скаргу іншими учасниками справи не подано.
 
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція Верховного Суду
 
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Згідно з частиною першою 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Судом встановлено, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 відкрилась спадщина у вигляді квартири АДРЕСА_1 , яка належала померлому на підставі дубліката свідоцтва про право власності №  НОМЕР_1 від 01 листопада 1996 року (а.с. 9-10).
 
Згідно довідки-виписки з домової книги про склад сім`ї та прописку за № 29 від 21 травня 2014 року у вищевказаній квартирі проживав один ОСОБА_2 (а.с. 11).
 
Рішенням Київського районного суду міста Одеси від 17 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 11 березня 2015 року, ОСОБА_1 відмовлено у позові до Одеської міської ради про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу (а.с. 12-16).
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 червня 2017 року касаційна скарга ОСОБА_1 відхилена, а вищевказані судові рішення залишено без змін (а.с. 77-80).
 
З рішення Київського районного суду міста Одеси від 17 грудня 2014 року вбачається, що під час розгляду справи судом досліджувалася спадкова справа № 207/2013, заведена до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , та встановлено, що 04 березня 2013 року до нотаріуса звернулася ОСОБА_1 із заявою про прийняття спадщини, зазначивши, що інших спадкоємців, крім неї немає.
 
Матеріалами справи підтверджено, що померлий ОСОБА_2 , будучи власником квартири АДРЕСА_1  за життя не склав заповіт.
 
Відповідно до частини першої статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.
 
За частиною першою статті 1270 ЦК України передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
 
Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її (стаття 1127 ЦК України).
 
Згідно статті 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно - за його місцезнаходженням.
 
Тобто правовими підставами визнання спадщини відумерлою можуть бути: відсутність спадкоємців за заповітом та (або) за законом; позбавлення їх права на спадкування або усунення від права на спадкування; відмова від прийняття спадщини спадкоємцями за заповітом та (або) за законом; неприйняття спадщини спадкоємцями за заповітом та (або) за законом.
 
За положеннями частин першої, третьої статті 15 ЦПК України (в редакції, що діяла на момент розгляду справи в суді першої інстанції) суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Суди розглядають справи, визначені у частині першій цієї статті, в порядку позовного, наказного та окремого провадження.
 
За відсутності даних про наявність спадкоємців ОСОБА_2 та враховуючи те, що ОСОБА_1 фактично користується майном, яке входить до складу спадщини, без встановлення факту, що вона є спадкоємцем, суд першої інстанції, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, обґрунтовано визнав її належним відповідачем, оскільки аналізустановлених судом обставин справи дає підстави для висновку, що в даному випадку виник спір про право на спадщину. 
 
Таким чином, встановивши, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1   ОСОБА_2  його спадкоємці ні фактично, ні за заявою не прийняли спадщину в установленому законом порядку, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, зробив правильний висновок про задоволення заяви про визнання спадщини відумерлою.
 
Статтею 278 ЦПК України (в редакції чинній на час звернення до суду) визначено, що суд, встановивши, що спадкоємці за заповітом і за законом відсутні, або спадкоємці усунені від права на спадкування, або спадкоємці не прийняли спадщину чи відмовились від її прийняття, ухвалює рішення про визнання спадщини відумерлою та про передачу її територіальній громаді за місцем відкриття спадщини.
 
Аналогічні положення містяться і в статті 338 ЦПК України в чинній редакції.
 
Частиною третьою статті 1277 ЦК України передбачено перехід у власність територіальної громади відумерлої спадщини.
 
Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України 2004 року, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
 
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
 
Відтак зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.
 
При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.
 
Відповідно до статті 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач на власний розсуд обирає спосіб захисту.
 
В абзаці 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 вказано, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.
 
Одеська міська рада звернулася в суд із цим позовом з тих підстав, що після смертіОСОБА_2 його спадкоємці ні фактично, а ні за заявою не прийняли спадщину в установленому законом порядку, а ОСОБА_1  не визнає право Одеської міської ради на відумерлу спадщину, тобто обраний позивачем спосіб судового захисту шляхом визнання цього права в судовому порядкує ефективним.
 
Враховуючи наведене, суди дійшли правильного висновку про визнання спадщини відумерлою та визнання права власності на спадщину за територіальною громадою.
 
На підтвердження своїх заперечень проти позову відповідач не надала належних та допустимих доказів, що підтверджують наявність спадкоємців, які прийняли спадщину, зокрема даних про сестру спадкодавця. 
 
Доводи касаційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у мотивувальній частині судових рішень, та зводяться до переоцінки доказів, незгоди заявника з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження суду.
 
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.
 
Таким чином, наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків  судів першої та апеляційної інстанцій.
 
Вищевикладене свідчить про те, що касаційна скарга є необґрунтованою, а тому не підлягає задоволенню.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
За приписами ЦПК України касаційний суд позбавлений процесуальної можливості встановлювати нові обставини, які не були встановлені судами попередніх інстанції, та давати оцінку доказам, які судами не досліджено.
 
Згідно із пунктом 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
 
Частиною першою статті 410 ЦПК України встановлено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
За таких обставин, коли судами першої і апеляційної інстанцій правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги є необґрунтованими.
 
Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій, без змін.
 
Керуючись статтями 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ :
 
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
 
Рішення Київського районного суду міста Одеси від 05 грудня 2017 року та постанову Одеського апеляційного суду від 12 березня 2019 без змін.
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Головуючий | В. В. Висоцька
Судді: | А. І. Грушицький     І. В. Литвиненко     В. В. Сердюк     І. М. Фаловська