П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
27 червня 2019 року
м. Київ
справа № 296/3984/16-ц
провадження № 61-30705 св 18 
Верховний суд у складі колегії суддів Третьої Судової палати Касаційного цивільного суду: Сімоненко В. М. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Петрова Є. В., 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
третя особа - Міська громадська організація «Гаражний кооператив «Залізничник»,
позивач за іншим (об`єднаним) позовом - ОСОБА_3 ,
відповідач за іншим (об`єднаним) позовом- ОСОБА_1 ,
третя особа за іншим (об`єднаним) позовом- ОСОБА_2 ,
розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Апеляційного суду Житомирської області                     від 26 липня 2017 року в складі колегії суддів: Галацевич О. М., Борисюка Р. М., Микитюк О. Ю.,
ВСТАНОВИВ:
Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Описова частина
Короткий зміст вимог 
У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просила: визнати об`єктом спільної сумісної власності подружжя її та ОСОБА_2  будівельні матеріали та будівельні роботи, які були використані під час будівництва гаража АДРЕСА_1 в міській громадській організації «Гаражний кооператив «Залізничник» (далі - Гаражний кооператив);  визнати за нею право власності на 1/2 частину будівельних матеріалів та будівельних робіт, які були використані під час будівництва гаража АДРЕСА_1 в Гаражному кооперативі, як об`єкта спільного майна подружжя її та ОСОБА_2 ;   поділити спільне сумісне майно подружжя, а саме: автомобіль Nissan Primastar, 2006 р. в., д. н. з. НОМЕР_2 , будівельні матеріали та будівельні роботи, які використані під час будівництва вищевказаного гаража, шляхом стягнення з ОСОБА_2 грошової компенсації в сумі 154597,50 грн.
В обґрунтування позову зазначила, що спірне майно набуто під час шлюбу з ОСОБА_2 , проте згоди щодо його поділу в добровільному порядку між сторонами не досягнуто.
12 серпня 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати набуття нею права власності на будівельні матеріали у вигляді гаража АДРЕСА_1 в Гаражному кооперативі. 
Позов обґрунтовувала тим, що під час шлюбу ОСОБА_1 та                         ОСОБА_2 , вона надала останньому згідно з розпискою 1150,00 грн на придбання спірного гаража. В подальшому 07 травня 2016 року  за її вимогою ОСОБА_2 відмовився від права власності на гараж на її користь, написавши відповідну заяву. 11 травня 2016 вона отримала довідку з Гаражного кооперативу про те, що спірний гараж належить їй на праві приватної власності. Зважаючи на те, що ОСОБА_1 не визнає цього факту та в судовому порядку вирішує питання про поділ спірного гаража, вона звернулась до суду з цим позовом в порядку статті  392 ЦК України.
Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 10 жовтня 2016 року позови  ОСОБА_1 та ОСОБА_3  об`єднані в одне провадження 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 01 червня                           2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Позов                         ОСОБА_3 задоволено. Визнано за ОСОБА_3 право власності на будівельні матеріали, які використані під час будівництва будівлі гаража № АДРЕСА_1 .
Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 у частині поділу спірного гаража та задовольняючи позов ОСОБА_3 про визнання права власності на вказане майно, суд першої інстанції виходив з того, що гараж придбаний ОСОБА_2 під час шлюбу з позивачкою за його особисті кошти, які він отримав в борг від своєї матері ОСОБА_3 , а остання правомірно набула право власності на це майно, оскільки ОСОБА_2 відмовився від права власності на нього на її користь згідно з умовами розписки про позику та з підстав, визначених статтею 392 ЦК України. Відмовляючи у поділі спірного автомобіля, суд зазначив про добровільний поділ подружжям вказаного майна відповідно до їх нотаріально посвідчених заяв.
Короткий зміст рішення суду апеляційної  інстанції
Рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 26 липня 2017 року рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 01 червня                         2017 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким позов  ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з   ОСОБА_2  на користь  ОСОБА_1  компенсацію 1/2 частини вартості спільного майна подружжя в сумі 154597,50 грн та понесені нею судові витрати в сумі 3246,54 грн. У задоволенні позову  ОСОБА_3 про визнання права власності на будівельні матеріали у вигляді гаража АДРЕСА_1 в Міській Громадські організації «Гаражний кооператив «Залізничник» відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення, суд апеляційної інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 не спростований факт набуття гаража, а також спірного автомобіля під час шлюбу за спільні кошти подружжя. Відмова ОСОБА_2 від права власності на це майно на користь ОСОБА_3 на вирішення питання про його поділ шляхом стягнення грошової компенсації половини вартості спільного сумісного майна подружжя не впливає. Крім того, на думку колегії суддів ішення суду першої інстанції у частині задоволення позову ОСОБА_3 також не може вважатися законним та обґрунтованим, оскільки чинним законодавством визначений порядок набуття та реєстрації права власності на нерухоме майно, який останньою не дотриманий, підстави для визнання за ОСОБА_3 в порядку статті 392 ЦК України права власності на спірний гараж відсутні.      
Короткий зміст вимог касаційних скарг
У касаційній скарзі, поданій у серпні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_2 просив скасувати рішення суду апеляційної інстанції, а рішення  суду першої інстанції залишити в силі.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі та витребувано цивільну справу № 296/3984/16-ц з Корольовського районного суду м. Житомира.
У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.
Аргументи учасників справи
Доводи касаційної скарги 
Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції надав неправильну оцінку обставинами справи щодо придбання гаража в період шлюбу, не звернувши уваги, що майно хоча й було придбано в шлюбі, але за особисті кошти відповідача. Крім того, суд апеляційної інстанції визнав гараж цілісним об`єктом та з нього визначив суму, що підлягає стягненню на користь позивача, хоча позовні вимоги були заявлені щодо будівельних матеріалів та робіт при зведенні гаража. Таким чином, на думку скаржника, суд апеляційної інстанції не звернув уваги та не перевірив належним чином доводів позивача; не вірно встановив  та не зазначив у рішенні обсяг всього спільного майна подружжя, його вартість та джерело коштів, за які воно було придбано.
Доводи інших учасників справи 
У запереченнях на касаційну скаргу ОСОБА_1 просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а ухвалене судом апеляційної інстанції рішення без змін, як законне та обґрунтоване.
Фактичні обставини справи
ОСОБА_2 та ОСОБА_4 з 09 листопада 1996 року по 13 січня                    2016 року перебували у зареєстрованому шлюбі.
22 березня 2016 року ОСОБА_4 зареєструвала шлюб з ОСОБА_5 та змінила прізвище на « ОСОБА_6 ».
Суди також установили, що 08 червня 2004 року ОСОБА_2 надав розписку, якою підтверджує, що він отримав від ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 1150,00 грн для придбання гаража АДРЕСА_1 з умовою, що після придбання даного гаража на першу вимогу ОСОБА_3 він зобов`язаний передати їй право власності на даний гараж
Відповідно до договору купівлі-продажу гаража в гаражному кооперативі «Залізничник» продавець ОСОБА_7 продає, а покупець - ОСОБА_2 купляє гараж АДРЕСА_1 за договірною ціною 1150 грн. Цей договір набирає чинності після вступу покупця в члени кооперативу.
З 11 червня 2004 року ОСОБА_2 є членом Кооперативу та набув право власності на гараж. 
07 травня 2016 року ОСОБА_2 відмовився від права власності  на користь своєї матері ОСОБА_3 , а   ОСОБА_3 подала цього ж дня до кооперативу заяву про  прийняти її в члени кооперативу. 
Крім того, суди установили, що під час шлюбу сторонами придбано автомобіль марки Nissan Primastar, 2006 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 .
20 жовтня 2015 року ОСОБА_4 написала заяву, відповідно до якої у випадку розірвання шлюбу між нею та ОСОБА_2 вона не буде мати до останнього ніяких претензій, як фінансових так і матеріальних. За розподілом будь-якого майна, як рухомого так і не рухомого, що є спільною сумісною власністю та зареєстроване на ім`я ОСОБА_2 до відповідних органів звертатись не буде. Вказана заява посвідчена приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Кузьміною Л. Л. та зареєстрована в реєстрі № 3400.
У свою чергу, ОСОБА_2 заявою від 20 жовтня 2015 року, яка посвідчена приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Кузьміною Л. Л. та зареєстрована в реєстрі № 3401 зобов`язався після продажу автомобіля марки Nissan Primastar, 2006 року випуску сплатити ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 47564,00 грн, що станом на 20.10.2015 року за курсом НБУ еквівалентно 2200,00 доларів США.
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Вивчивши матеріали цивільної справи, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої   статті 3 ЦПК України 2004 року, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно з положеннями статті 57 ЦПК України 2004 року, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.
Крім того, відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Відповідно до статті 60 ЦПК України 2004 року, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.
Аналогічні положення містить стаття 81 чинного ЦПК України.
Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно,  за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).
Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується  статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є успільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.
Частиною першою статті 69 СК України регламентовано, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
У відповідності до частини першої, другої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.
Способи та порядок поділу майна, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, визначаються статтею 71 СК України.
Під час здійснення поділу майна у судовому порядку суд повинен виходити з презумпції рівності часток, а також з вимог статті 71 СК України, відповідно до якої поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі або реалізується через виплату грошової компенсації вартості його частки в разі неподільності майна (частина друга статті 364 ЦК України)
У пункті 8  постанови Пленуму Верховного Суду України від  28 червня              1991 року № 5 «Про практику розгляду судами цивільних справ, пов`язаних із діяльністю гаражно-будівельних кооперативів» роз`яснено, що член гаражно-будівельного кооперативу, який повністю вніс свій пай за гараж, наданий йому в користування, набуває право власності на це майно і вправі розпоряджатися ним на свій розсуд - продавати, заповідати, здавати в оренду, обміняти, вчиняти відносно нього інші угоди, що не заборонені законом.
Цим же пунктом постанови Пленуму передбачено, що  визначаючи розмір часток подружжя  в спільній власності на пай і гараж,  суд бере до уваги вкладення на це майно,  зроблені ким-небудь із подружжя за  рахунок  роздільної власності.  Оскільки гараж є неподільним майном,  у разі спору між 
подружжям питання про залишення гаража одному з них і  присудження грошової  компенсації  за  частку  в  майні іншому розв`язується з урахуванням правил шлюбно-сімейного  законодавства.  Інші особи,  крім дружини члена кооперативу і членів  його сім`ї,  з  мотивів  їх  участі у внесенні паю можуть вимагати лише відшкодування своїх  витрат  (наприклад,  на  підставі  ст.469  ЦК України, а не визнання права на пай і гараж.
Відповідно до положень статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
З урахуванням наведеного можна зробити висновок, що перехід права власності на гараж як об`єкт права власності можливий лише на підставі правочину, і такий перехід права власності на майно як вихід члена кооперативу з членства та прийняття на його місце нового члена, чинним законодавством не передбачений. 
Передача грошей іншою особою з метою придбання майна в інтересах сім`ї також породжує право власності на такий об`єкт у самої сім`ї, а не у особи, яка надала кошти.
Доводи касаційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції визнав гараж цілісним об`єктом та з нього визначив суму, що підлягає стягненню на користь позивача, хоча позовні вимоги були заявлені щодо будівельних матеріалів та робіт при зведенні гаража з огляду на вимогу та рішення суду про стягнення компенсації вартості майна та положень статті 1 Протоколу Першого до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, не можуть бути підставою для скасування правильного по суті рішення.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
За змістом статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
Колегія суддів вважає, що ухвалені в цій справі судові рішення є  законними та обґрунтованими, а тому підлягають залишенню без змін, а касаційна скарг - без задоволення, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.
Щодо судових витрат
Частиною тринадцятою  статті 141 ЦПК України  передбачено якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки в цьому випадку оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін, розподілу судових витрат Верховний Суд не здійснює.
Керуючись статтями 141, 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,
П О С Т А Н О В И В :
Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Апеляційного суду Житомирської області від 26 липня 2017 року залишити без змін.
Постанова оскарженню не підлягає.
 
Судді                                                                                       В. М. Сімоненко
 
                                                                                                С. Ю. Мартєв
 
                                                                                                Є. В. Петров