Постанова
Іменем України 
 
19 серпня 2019 року 
м. Київ
 
справа № 533/864/16-ц
провадження № 61-24594св18 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В.,
 
учасники справи:
позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , 
відповідачі: товариство з обмеженою відповідальністю «Агротехнологія», відділ Держгеокадастру у Козельщинському районі, Михайлівська сільська рада,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , яка підписана представником ОСОБА_3 , на рішення апеляційного суду Полтавської області від 11 травня 2017 року у складі колегії суддів: Чумак О. В., Дряниці Ю. В., Кривчун Т. О.,
 
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
 
У вересні 2016 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Агротехнологія» (далі - ТОВ «Агротехнологія»), відділу Держгеокадастру у Козельщинському районі, Михайлівської сільської ради про визнання недійсними договору оренди земельної ділянки та додаткової угоди, скасування державної реєстрації.
 
Позовна заява обґрунтована тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є спадкоємцями ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та успадкували земельну ділянку, площею 6,8300 га, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Михайликівської сільської ради Козельщинського району Полтавської області, кадастровий номер НОМЕР_1 . 
 
Позивачі вказували, що за станом здоров`я ОСОБА_4 договір оренди земельної ділянки від 17 жовтня 2006 року та додаткову угоду до нього від 01 вересня 2009 року не підписувала та нікому не доручала таке право. 
 
ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,з урахуванням уточнень позовних вимог, просили:
визнати недійсним договір оренди земельної ділянки площею 6,8300 га, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Михайликівської сільської ради Козельщинського району Полтавської області, кадастровий номер НОМЕР_1 від 17 жовтня 2006 року, укладений між ОСОБА_4 та ТОВ «Агротехнологія»;
визнати недійсною додаткову угоду від 01 вересня 2009 року до договору від 17 жовтня 2006 року про продовження терміну оренди на 10 років;
зобов`язати ТОВ «Агротехнологія» повернути позивачам земельну ділянку площею 6,8300 га, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Михайликівської сільської ради Козельщинського району Полтавської області, кадастровий номер НОМЕР_1 ;
скасувати державну реєстрацію вказаних договорів.
 
Короткий зміст рішень суду першої інстанції
 
Рішенням Козельщинського районного суду Полтавської області в складі судді: Мурашко А. О., від 07 грудня 2016 року позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано недійсною додаткову угоду від 01 вересня 2009 року до договору оренди від 17 жовтня 2006 року земельної ділянки площею 6,8300 га, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Михайликівської сільської ради Козельщинського району Полтавської області, кадастровий номер НОМЕР_1 . Зобов`язано ТОВ «Агротехнологія» повернути ОСОБА_1 , ОСОБА_2 земельну ділянку площею 6,8300 га, що знаходиться на території Михайліківської сільської ради Козельщинського району, Полтавської області, кадастровий номер НОМЕР_1 . Скасовано державну реєстрацію додаткової угоди 01 вересня 2009 року до договору оренди від 17 жовтня 2006 року земельної ділянки площею 6,8300 га, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Михайликівської сільської ради Козельщинського району Полтавської області, кадастровий номер НОМЕР_1 . Позов у частині про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 17 жовтня 2006 року та скасування його державної реєстрації залишено без задоволення. 
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що не встановлено підстав для визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 17 жовтня 2006 року. Додаткову угоду від 01 вересня 2009 року до договору оренди від 17 жовтня 2006 року необхідно визнати недійсною в зв`язку з тим, що в суді не доведено наявності волі ОСОБА_4 на укладення додаткової угоди і умов подальшого виконання договору оренди. В додатковій угоді зазначено, що невід`ємною частиною угоди є доручення орендодавця, але суду не було надано це доручення. Суд приймає до уваги, що сторони не заявляли клопотання про призначення судово-почеркознавчої експертизи для встановлення належності підпису від імені ОСОБА_4 в додатковій угоді. З урахуванням визнання додаткової угоди недійсною підлягає скасуванню і її державна реєстрація.
 
Додатковим рішенням Козельщинського районного суду Полтавської області в складі судді: Науменко Н. Д. від 17 лютого 2017 року стягнуто з ТОВ «Агротехнологія» на користь ОСОБА_1 1 046,07 грн понесених нею судових витрат по сплаті судового збору. Стягнуто з ТОВ «Агротехнологія» на користь ОСОБА_2 1 046,07 грн понесених нею судових витрат по сплаті судового збору. Стягнуто з ТОВ «Агротехнологія» на користь держави 551,2 грн судового збору. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 275,6 грн судового збору. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 275,6 грн судового збору.
 
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
 
Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 11 травня 2017 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - ОСОБА_3 відхилено. Апеляційну скаргу ТОВ «Агротехнологія» задоволено. Рішення Козельщинського районного суду Полтавської області від 07 грудня 2016 року в частині задоволених позовних вимог про визнання недійсною додаткової угоди до договору оренди та скасування її державної реєстрації скасовано. Ухвалено в цій частині нове рішення. У задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ТОВ «Агротехнологія», відділу Держгеокадастру у Козельщинському районі, Михайлівської сільської ради про визнання недійсним додаткової угоди до договору оренди землі та скасування її державної реєстрації відмовлено. В іншій частині рішення Козельщинського районного суду Полтавської області від 07 грудня 2016 року залишено без змін. Додаткове рішення Козельщинського районного суду Полтавської області від 17 лютого 2017 року скасовано. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що належних та допустимих доказів на підтвердження того, що у ОСОБА_4 було відсутнє волевиявлення на укладення договору оренди землі від 17 жовтня 2006 року та додаткової угоди до договору оренди землі від 01 вересня 2009 року, позивачами та їх представником не надано ні місцевому, ні апеляційному суду. Клопотань про призначення судової почеркознавчої експертизи щодо встановлення належності підпису на договорі оренди від 17 жовтня 2006 року та додатковій угоді до нього, позивачі та їх представник не заявляли, мотивуючи це тим, що факт не підписання договору оренди землі та додаткової угоди до нього підтверджується показами свідків. За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову за недоведеністю в задоволенні позову про визнання договору оренди землі від 17 жовтня 2006 року недійсним та скасування його державної реєстрації. При цьому, висновки суду першої інстанції про задоволення позову в частині визнання додаткової угоди від 01 вересня 2009 року до договору оренди недійсною, повернення позивачам земельної ділянки та скасування державної реєстрації додаткової угоди оренди не відповідають встановленим по справі обставинам, а тому апеляційна скарга ТОВ «Агротехнологія» підлягає задоволенню, а рішення місцевого суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову в задоволенні позову. У разі скасування рішення у справі ухвалене додаткове рішення втрачає силу, а тому додаткове рішення Козельщинського районного суду Полтавської області від 17 лютого 2017 року підлягає скасуванню.
 
При відхиленні доводів апеляційної скарги представника позивачів ОСОБА_5 про те, що ОСОБА_4 хворіла з 2005 року, та у зв`язку з цим не могла підписати договір оренди від 17 жовтня 2006 року та додаткову угоду від 01 вересня 2009 року до договору оренди, апеляційний суд вказав, що вони ґрунтуються на припущеннях та жодними належними та допустимими доказами не підтверджені. Відсутність доручення орендодавця, яке є невід`ємною частиною додаткової угоди, відсутність у виданій на ім`я ОСОБА_1 довіреності повноважень на підписання договорів від імені ОСОБА_4 , а також видане після укладення додаткової угоди доручення від 21 вересня 2009 року також не доводять той факт, що ОСОБА_4 не підписувала договір оренди землі від 17 жовтня 2006 року та додаткову угоду до нього від 01 вересня 2009 року. Крім того, ОСОБА_4 отримувала орендну плату за вказаними договорами.
 
Аргументи учасників справи
 
У червні 2017 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 через представника ОСОБА_3 подали касаційну скаргу, в якій просили скасувати оскаржене рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення Козельщинського районного суду Полтавської області від 07 грудня 2016 року. 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_4 хворіла і з 2005 року і до смерті проживала в м. Харкові. ОСОБА_4 з 2005 року після переїзду в м. Харків не поверталася в с. Михайлики нікого не уповноважувала підписувати договір оренди. 26 січня 2009 року ОСОБА_4 відповідно довіреності уповноважила ОСОБА_1 одержувати належну їй пенсію, грошові суми та бути представником з питань оформлення та одержання довідок та документів на її ім`я. Повноваження на підписання договорів відсутнє. Не доведено наявності волі ОСОБА_4 на укладення додаткової угоди. В додатковій угоді зазначено, що невід`ємною частиною угоди є доручення орендодавця, але суду не було надано це доручення.
 
У жовтні 2017 року ТОВ «Агротехнологія» через представника Назаревича І. Р. подало заперечення на касаційну скаргу, в якому просило касаційну скаргу відхилити, а оскаржене рішення залишити без змін. Заперечення мотивовані безпідставністю та необґрунтованістю доводів касаційної скарги. Вказує, що клопотань про призначення судової почеркознавчої експертизи щодо встановлення належності підпису на договорі оренди від 17 жовтня 2006 року та додатковій угоді до нього, позивачі та їх представник не заявляли, мотивуючи це тим, що факт не підписання договору оренди землі та додаткової угоди до нього підтверджується показами свідків. 
 
Короткий зміст ухвали суду касаційної інстанції
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі.
 
Рух справи
 
У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України справа передана до Касаційного цивільного суду.
 
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
Позиція Верховного Суду 
 
Колегія суддів відхиляє аргументи, які викладені в касаційній скарзі, з таких мотивів.
 
Апеляційний суд встановив, що відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 , ОСОБА_4 на підставі розпорядження Козельщинської районної державної адміністрації від 13 червня 2005 року № 261 належав земельний пай № НОМЕР_3 площею 6,83 га, розташований на території Михайликівської сільської ради Козельщинського району Полтавської області з цільовим призначенням для ведення сільськогосподарського виробництва.
 
17 жовтня 2006 року між ОСОБА_4 та ТОВ «Агротехнологія» був укладений договір оренди вказаної земельної ділянки строком на 10 років, який зареєстрований у Козельщинському виїзному офісі Полтавської регіональної філії ДП «Центр ДЗК при Держкомземі України» 29 жовтня 2007 року за № 040754500122. Договір містить підписи орендодавця ОСОБА_4 та орендаря ОСОБА_7 
 
01 вересня 2009 року між ОСОБА_4 та ТОВ «Агротехнологія» укладено додаткову угоду до договору земельної ділянки від 17 жовтня 2006 року відповідно до якоїпідпункт 3.1. пункту 3 викладено в такій редакції: «п.п. 3.1. Договір укладається на термін 10 (десять) років, починаючи з дати державної реєстрації цієї додаткової угоди».
 
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла.
 
10 лютого 2015 року державним нотаріусом Козельщинської державної нотаріальної контори Курочкіним О. О. видано свідоцтво про право на спадщину за законом, відповідно до якого спадкоємцями приватизованої земельної ділянки площею 6,8300 га, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Михайліківської сільської ради Козельщинського району Полтавської області, кадастровий номер НОМЕР_1 , що належала ОСОБА_4 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 , є її племінниці ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Право власності на вказану земельну ділянку в порядку спадкування по 1/2 частині зареєстровано за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 10 лютого 2015 року.
 
У статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. 
 
Відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці. 
 
Суд апеляційної інстанції встановив, що належних та допустимих доказів на підтвердження того, що у ОСОБА_4 було відсутнє волевиявлення на укладення договору оренди землі від 17 жовтня 2006 року та додаткової угоди до договору оренди землі від 01 версня 2009 року, позивачами та їх представником не надано ні місцевому, ні апеляційному суду. Покази свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , які були допитані в суді першої інстанції, не доводять той факт, що ОСОБА_4 не підписувала вказані договори. Клопотань про призначення судової почеркознавчої експертизи щодо встановлення належності підпису на договорі оренди від 17 жовтня 2006 року та додатковій угоді до нього, позивачі та їх представник не заявляли, мотивуючи це тим, що факт не підписання договору оренди землі та додаткової угоди до нього підтверджується показами свідків.
 
У абзаці 1 частини першої статті 60 ЦПК України (в редакції, чинній на момент ухвалення оскарженого рішення) передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
 
Відповідно до частини першої статті 143 ЦПК України (в редакції, чинній на момент ухвалення оскарженого рішення) для з`ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.
 
За таких обставин, апеляційний суд зробив обґрунтований висновок про відмову у задоволенні позову.
 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про те, що оскаржене рішення апеляційного суду постановлено без додержання норм матеріального та процесуального права, і зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржене рішення апеляційного суду без змін, а тому судовий збір за подання касаційної скарги покладається на осіб, які подали касаційну скаргу.
 
Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , яка підписана представником ОСОБА_3 , залишити без задоволення.
 
Рішення апеляційного суду Полтавської області від 11 травня 2017 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                              В. І. Крат
 
І. О. Дундар
 
Є. В. Краснощоков