ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2019 року 
м. Київ

Справа №  916/2268/18 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Кушнір І.В. - головуючий, Краснов Є.В., Мачульський Г.М., 

За участю помічника судді - Чепурної О.В. (здійснює повноваження секретаря судового засідання за дорученням головуючого судді)

розглянувши касаційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Одеської області від 15.01.2019 (суддя Петров В.С.) та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 21.03.2019 (головуючий суддя: Будішевська Л.О., судді: Таран С.В., Мишкіна М.А.)  

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
до Комунального підприємства "Чорноморськтеплоенерго" Чорноморської міської ради Одеської області  
про стягнення 17 803 912,72 грн., 

За участю представників:
позивача - Старчик А.А. - адвокат
відповідача - не з`явився 

ВСТАНОВИВ:

І. Короткий зміст позовних вимог і заперечень
1. Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Комунального підприємства "Чорноморськтеплоенерго" Чорноморської міської ради Одеської області про стягнення заборгованості в загальній сумі 17803912,72 грн., у т.ч.: основного боргу за поставлений природний газ - 16661741,57 грн., пені за прострочку оплати за поставлений природний газ - 892829,47 грн., 3% річних за прострочку оплати за поставлений природний газ - 163322,46 грн., інфляційних втрат - 86019,22 грн.
2. Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору № 8014/1718-ТЕ-23 постачання природного газу, укладеного 20.10.2017 між ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та КП "Чорноморськтеплоенерго" Чорноморської міської ради Одеської області. 
3. Відповідач у відзиві на позов, зокрема, посилаючись на ч. 1 ст. 233 ГК України, ч. 3 ст. 551 ЦК України, вказав, що невиконання відповідачем договірних зобов`язань виникло з об`єктивних і незалежних від боржника причин та обставин, зокрема, значну заборгованість бюджету за субсидії і пільги, споживачів і їх неплатоспроможність. Так, відповідач просив суд врахувати специфіку діяльності підприємства відповідача, неналежне відшкодування з бюджету компенсації населенню пільг та субсидій за спожитий природний газ та ступінь виконання боржником зобов`язань за договором, співрозмірність розміру неустойки наслідкам порушення та врахувати майнові інтереси обох сторін. 
ІІ. Короткий зміст судових рішень
4. Рішенням Господарського суду Одеської області від 15.01.2019 у справі                     № 916/2268/18, залишеним без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 21.03.2019, провадження у справі                      № 916/2268/18 в частині позовних вимог Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Комунального підприємства "Чорноморськтеплоенерго" Чорноморської міської ради Одеської області про стягнення основного боргу в сумі 8533159,20 грн. закрито у зв`язку з відсутністю предмету спору. 
Позов Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Комунального підприємства "Чорноморськтеплоенерго" Чорноморської міської ради Одеської області про стягнення заборгованості в загальній сумі 9270753,52 грн. задоволено частково. 
Стягнуто з Комунального підприємства "Чорноморськтеплоенерго" Чорноморської міської ради Одеської області на користь Публічного акціонерного товариства „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз Україна"  основний борг в сумі 872743/вісімсот сімдесят дві тисячі сімсот сорок три/грн. 38 коп., пеню в сумі 89282/вісімдесят дев`ять тисяч двісті вісімдесят дві/грн. 95 коп., 3% річних в сумі 163322/сто шістдесят три тисячі триста двадцять дві/грн. 46 коп., інфляційні втрати в сумі 86019/вісімдесят шість тисяч дев`ятнадцять/грн. 22 коп., витрати по сплаті судового збору в сумі 158221/сто п`ятдесят вісім тисяч двісті двадцять одна/грн. 11 коп. 
В задоволенні решти частини позовних вимог Публічного акціонерного товариства „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України" до Комунального підприємства "Чорноморськтеплоенерго" Чорноморської міської ради Одеської області відмовлено. 
ІІІ. Процедура касаційного провадження у Верховному Суді
5. 07.04.2019 (згідно із поштовим штемпелем на конверті) Акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Касаційного господарського суду подано касаційну скаргу на рішення Господарського суду Одеської області від 15.01.2019 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 21.03.2019 у справі                            № 916/2268/18.  
6. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.04.2019 року у справі №916/2268/18 визначено колегію суддів у складі: Кушнір І.В. (головуючий суддя), судді: Краснов Є.В., Мачульський Г.М.

7. Ухвалою Верховного Суду від 25.04.2019  відкрито касаційне провадження за вказаною  касаційною скаргою та призначено її до розгляду на 30.05.2019,  визначено строк для подання відзиву на касаційну скаргу з доказами надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи до 17.05.2019.

8. 13.05.2019 (згідно із поштовим штемпелем на конверті) відповідачем до Касаційного господарського суду направлено відзив на касаційну скаргу, який фактично надійшов до суду  20.05.2019.

9. У судове  засідання 30.05.2019 з`явився представник  позивача, котрий підтримав касаційну скаргу. 

Представник   відповідача  у судове засідання не з`явився, хоча вказаний учасник  справи про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи. 

ІV. Короткий зміст касаційної скарги і заперечень на неї

10. У касаційній скарзі Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (скаржник, позивач) просить скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 15.01.2019 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 21.03.2019 у справі                            № 916/2268/18 в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення неустойки у сумі 803546,52 грн., прийняти нове рішення в цій частині, яким  позовні вимоги щодо стягнення неустойки у сумі 803546,52 грн., у задоволенні якої було відмовлено, задовольнити.

11. Обґрунтовуючи касаційну скаргу скаржник вважає, що судові рішення  щодо часткового задоволення позовних вимог у зв`язку зі зменшенням судом розміру пені в цій частині  прийняті з  неправильним застосуванням норм матеріального права, зокрема, ст. 233 ГК України, статей 549-552, 599, 625 ЦК України,  та порушенням норм процесуального  права, зокрема, статей 4-2, 43, 83, 84 ГПК України, без дослідження всіх істотних обставин справи. 

АТ Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"  вказує, що грошові кошти, які належать позивачу, є предметом матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки, а тому вони відносяться до визначення майна згідно зі ст. 190 ЦК України та ст. 224 ГК України. На думку скаржника, інфляційні нарахування позивача на суму простроченої заборгованості  є фактично понесеними матеріальними втратами кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів, а тому інфляційні втрати за операцією купівлі-продажу природного газу повною мірою охоплюються поняттям збитків в розумінні ч.2 ст. 224 ГПК України, зокрема, відносяться до категорії "втрата та пошкодження майна".

Посилаючись на ст.233 ГК України, ст. 551 ЦК України, висновки ВГСУ щодо практики застосування вказаних статей,  позивач зазначає, що  право на зменшення неустойки (пені) виникає у господарського суду виключно за наявності значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків і тільки у разі такого перевищення суд може скористатися наданим йому процесуальним правом. 
При цьому, з`ясувавши наявність перевищення розміру неустойки перед розміром збитків суд повинен ще встановити існування інших обставин, зокрема: об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеня виконання зобов`язань; причини належного виконання або невиконання зобов`язань; незначності прострочення у виконанні зобов`язань; невідповідності розміру неустойки наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.
Скаржник вважає, що в оскаржуваних судових рішеннях суди попередніх інстанцій не врахували жодного доводу чи доказу позивача, не зазначивши мотивів такого неврахування, що призвело до прийняття неправомірних рішень. 

На думку позивача, суди попередніх інстанцій не мали права застосовувати до спірних правовідносин ст. 233 ГК України не з`ясувавши всіх обставин справи, з`ясування яких передбачено вказаною нормою, крім того під час розгляду справи суди  не  врахували інтереси АТ Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України".

Також скаржник вважає, що відповідач не надав належних доказів в обґрунтування своїх заперечень, проте суди не мотивуючи, а лише посилаючись на важкий матеріальний стан відповідача, зменшили розмір нарахованих санкцій.

Крім того, як вказує позивач, відсутність вини відповідача у виникненні боргу, його важкий фінансовий стан не є винятковим випадком та підставою для зменшення неустойки, а суди попередніх інстанцій не надали належної оцінки ступеню виконання зобов`язання боржником, не виконали при цьому вимоги закону щодо оцінки майнового стану сторін, які беруть участь у зобов`язанні та інших інтересів сторін, які заслуговують на увагу, що призвело до порушення норм процесуального права.   

12. У відзиві на касаційну скаргу відповідач  просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення Господарського суду Одеської області від 15.01.2019 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 21.03.2019 у справі  № 916/2268/18 - без змін.  

Відповідач вважає, що судами попередніх інстанцій враховано: суспільну значимість надання послуг з теплопостачання та специфіку діяльності підприємства відповідача; факт, що відповідач не є фактичним (кінцевим) споживачем природного газу та залежить у здійсненні розрахунків за газ виключно від розрахунків кінцевих споживачів; позивачем не доведено понесення збитків в результаті неналежного виконання відповідачем умов договору;  співрозмірність розміру неустойки наслідкам порушення;  майнові інтереси обох сторін. 

V. Фактичні обставини, встановлені судами попередніх інстанцій
13. 20 жовтня 2017 року між Публічним акціонерним товариством „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України" (постачальник) та Комунальним підприємством "Чорноморськтеплоенерго" Чорноморської міської ради Одеської області (споживач) укладено договір № 8014/1718-ТЕ-23 постачання природного газу, згідно п. 1.1 якого постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2017-2018 роках природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору.
Відповідно до п.п. 1.2., 1.3. договору природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню. Необхідний споживачу плановий обсяг природного газу, зазначений в пункті 2.1 цього договору, споживач визначає самостійно.
Згідно  з п. 6.1 договору оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу. Сторони погодили, що з урахуванням пункту 11.3 цього договору укладення договору про організацію взаєморозрахунків, а також підписання сторонами відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 р. № 20 "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій" спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання, не змінює строків та умов розрахунків за цим договором. 
Пунктом 6.3 договору передбачено, що оплата за природний газ здійснюється таким чином: споживач перераховує на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника кожного банківського дня розрахункового місяця кошти згідно з нормативами перерахування, затвердженими в установленому порядку, які зараховуються як оплата за природний газ, поставлений постачальником споживачеві в порядку, визначеному законодавством, - у разі коли на споживача станом на 30 вересня 2015 року поширювалася дія статті 19-1 Закону України "Про теплопостачання"; в будь-якому випадку споживач зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі розраховуватися за поставлений природний газ відповідно до п. 6.1 цього договору - в разі коли на поточний рахунок із спеціальним режимом використання споживача надходить недостатньо коштів для своєчасної оплати використаного природного газу; з поточного рахунка споживача кошти перераховуються на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника та зараховуються як оплата за природним газ, поставлений постачальником споживачеві у визначеному законодавством порядку, - у разі коли на споживача станом на 30 вересня 2015 року не поширювалась дія статті 19-1 Закону України "Про теплопостачання" в частині відкриття поточного рахунка із спеціальним режимом використання; шляхом зарахування постачальником коштів, що надійшли від споживача як погашення заборгованості за природний газ, поставлений в минулі періоди згідно з цим договором, у порядку календарної черговості виникнення заборгованості - за наявності заборгованості у споживача за цим договором. Кошти, які надійшли від споживача, зараховуються як передоплата за умови відсутності заборгованості за цим договором; оплата інших платежів (пені, штрафів, судових зборів, інфляційних нарахувань тощо), крім суми основної заборгованості, здійснюється споживачем на поточний рахунок постачальника.
В п. 8.1, 8.2 договору передбачено, що за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених законодавством і цим договором. У разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 16,4 % річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. Нарахування пені не здійснюється постачальником на суми оплат, проведені споживачем відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 р. № 20. 
Згідно п. 8.3 договору передбачено, що сторони погодили, що з урахуванням пункту 11.3. цього договору укладення договорів про організацію взаєморозрахунків, а також підписання сторонами відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 р. № 70 спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання не звільняє споживача від обов`язку сплатити на користь постачальника платежі відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, нараховані на всю суму заборгованості за цим договором.
У відповідності до п. 10.3 договору передбачено, що строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, становить 5 років.
За умовами п. 12.1 договору останній набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою, і діє в частині реалізації природного газу з 01 жовтня 2017 р. до 31 березня 2018 р. (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.
14. Як вбачається з матеріалів справи, на виконання вищенаведених умов договору ПАТ "НАК "Нафтогаз Україна" з жовтня 2017 року по березень 2018 року включно було поставлено, а КП "Чорноморськтеплоенерго" Чорноморської міської ради Одеської області прийнято природного газу на загальну суму 68414067,00 грн. згідно з актами приймання - передачі природного газу від 31.10.2017 р., від 30.11.2017 р., від 31.12.2017 р., від 31.01.2018 р., від 28.02.2018 р., від 31.03.2018 р. (а.с. 28-33).
15. За твердженнями позивача, останній сумлінно виконував свої обов`язки за договором, тоді як відповідач неналежним чином виконував умови договору №8014/1718-ТЕ-23, не здійснював своєчасну оплату за поставлений природний газ, що призвело до виникнення заборгованості, яка станом на 13.10.2018 складала 16661741,57 грн., що стало підставою для звернення позивача із заявленим позовом до суду.
VІ. Короткий зміст судових рішень судів попередніх інстанцій
16. Задовольняючи частково  позовні вимоги,  суд першої інстанції  виходив з того, що станом на момент звернення позивача до суду з даним позовом (13.10.2018) заборгованість відповідача за договором № 8014/1718-ТЕ-23 від 20.10.2017 складала 9405902,58 грн., а не 16661741,57 грн., як зазначено у позові. Вказані обставини позивач визнав під час розгляду справи, проте будь-яких заяв про зменшення розміру позовних вимог від позивача до суду не надходило. Враховуючи, що відповідачем були здійснені оплати в розмірі 7255838,99 грн. до подачі до суду заявленого позову, які не були враховані позивачем на момент пред`явлення позову, суд зазначив про безпідставність вимог позивача про стягнення вказаної суми боргу.
Крім того відповідачем в ході розгляду справи було погашено частково заборгованість в сумі 8533159,20 грн., що підтверджується платіжними дорученнями та банківськими виписками по рахунку відповідача, наявними в матеріалах справи, а також підтверджується і визнається сторонами по справі. Сума заборгованості відповідача на день розгляду справи становить 872743,38 грн. (9405902,58 грн. - 8533159,20 грн.), про що також свідчить акт звірки розрахунків між сторонами за період з 01.12.2018 по 31.12.2018 складений позивачем.    
З огляду на часткове погашення відповідачем суми основного боргу перед позивачем за договором № 8014/1718-ТЕ-23 від 20.10.2017, суд першої інстанції  дійшов висновку про те, що предмет спору по справі в частині основного боргу в сумі 8533159,20 грн. відсутній. На день розгляду справи заборгованість відповідача складає 872743,38 грн. Вказану суму боргу відповідач визнав, докази її погашення в матеріалах справи відсутні. 
Враховуючи вищевикладене, місцевий господарський суд зазначив про обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 872743,38 грн. (9405902,58 грн. - 8533159,20 грн.). 
Перевіривши розрахунок позивача щодо стягнення з КП "Чорноморськтеплоенерго" розміру 3% річних та інфляційних втрат суд першої інстанції зазначив про його правильність.
Щодо вимог позивача про стягнення пені за прострочку оплати за поставлений природний газ в розмірі 892829,47 грн. місцевий господарський суд зазначив, що позивачем правомірно нараховано відповідачу пеню згідно п. 8.2 договору, виходячи з облікової ставки НБУ, що діяла у відповідному періоді прострочення. 
Разом з тим, Господарський суд Одеської області дійшов висновку, що існують обставини, за яких можливе зменшення стягуваної суми пені на 90% на підставі ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України.
17. Суд апеляційної інстанції, переглядаючи  рішення Господарського суду Одеської області від 15.01.2019 у справі № 916/2268/18 лише в частині зменшення розміру пені з 892829,47 грн. до 89282,95 грн., погодився з висновком суду першої інстанції про можливість зменшення розміру пені на 90%.
Крім того, судовою колегією прийнято до уваги, що у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору № 8014/1718-ТЕ-23 від 20.10.2017, місцевим господарським судом стягнуто з відповідача на користь ПАТ "Нафтогаз України" 3% річних в сумі 163322,46 грн. та інфляційні втрати в сумі 86019,22 грн., що також компенсує можливі негативні наслідки для кредитора.
Визначення розміру, на який зменшується нараховані штрафні санкції, є суб`єктивним правом суду, і в даному випадку ним було дотримано принцип розумного балансу між інтересами сторін, враховані обставини справи та матеріальний стан як відповідача, так і позивача у даній справі.
VІІ. Позиція Верховного Суду

18. Згідно зі ст.300 Господарського процесуального кодексу України:
"1. Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
2. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
3. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.
4. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права."

З урахуванням викладеного, судом не приймаються та не розглядаються доводи скаржника, пов`язані з переоцінкою доказів, визнанням доведеними/ недоведеними або встановленням по новому обставин справи.   

19. Як вбачається з касаційної скарги, позивачем оскаржується рішення Господарського суду Одеської області від 15.01.2019 та постанова Південно-західного апеляційного господарського суду від 21.03.2019 у справі                            № 916/2268/18 лише в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення неустойки у сумі 803546,52 грн.

З урахуванням викладеного, суд касаційної інстанції переглядає рішення Господарського суду Одеської області від 15.01.2019 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 21.03.2019 у справі №916/2268/18 саме лише в частині зменшення розміру пені з 892829,47 грн. до 89282,95 грн. 
20. Верховний Суд вважає за необхідне зазначити, що можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені) передбачена статтею 233 ГК України та частиною 3 статті 551 ЦК України.
Так, частинами 1 та 2 статті 233 ГК України передбачено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно зі збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій. 
У частині 3 статті 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Зі змісту зазначених норм вбачається, що, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, строку прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.
При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.
Отже, вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду. 
21. Свій висновок про можливість зменшення розміру пені, нарахованої на підставі договору № 8014/1718-ТЕ-23 постачання природного газу від  20.10.2017, суд першої інстанції обґрунтував тим, що відповідачем під час розгляду справи частково сплачена заявлена позивачем до стягнення сума основної заборгованості за поставлений природний газ в розмірі 8533159,20грн., про що свідчать надані відповідачем до суду копії платіжних доручень і банківські виписки і це підтверджується сторонами, несплаченою залишається заборгованість у розмірі 872743,38 грн.
Отже, враховуючи вищенаведене, зважаючи на ступінь виконання відповідачем своїх зобов`язань за спірним договором (зокрема їх виконання в розмірі 8533159,20 грн.), а також приймаючи до уваги неподання позивачем будь-яких доказів понесення ним збитків внаслідок допущеного відповідачем порушення грошових зобов`язань у спірних правовідносинах, та зважаючи на правовий статус відповідача, основним різновидом господарської діяльності якого є постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря населенню та іншим споживачам, і те, що основним споживачем послуг відповідача з централізованого теплопостачання являється населення, з урахуванням наявної в матеріалах справи довідки про стан заборгованості споживачів за надані послуги з теплопостачання КП „Чорноморськтеплоенерго" Чорноморської міської ради Одеської області, а також враховуючи суспільну необхідність господарської діяльності відповідача та відіграння нею особливої соціальної ролі, місцевий суд дійшов висновку щодо необхідності зменшення розміру заявлених штрафних санкцій у вигляді пені, що підлягає до стягнення з відповідача, до 10% від заявленої позивачем суми пені за несвоєчасну оплату вартості поставленого природного газу. 
Таке зменшення розміру пені суд вважав оптимальним балансом інтересів сторін у спорі та таким, що запобігатиме настанню негативних наслідків для сторін. Крім того, на думку суду, пеня - це фінансова санкція, спрямована на спонукання сторони, винної у порушенні зобов`язання, до його виконання та дотримання в подальшому, а не засіб безпідставного збагачення. Отже, з відповідача, на його думку, підлягала стягненню пеня за несвоєчасну оплату вартості поставленого природного газу у розмірі 89282,95 грн. (892829,47 грн. х 10%).
З огляду на вищевикладене, місцевий суд обґрунтовано взяв до уваги ступінь виконання основного зобов`язання, поважність причин несвоєчасного виконання відповідачем зобов`язання, поведінку відповідача, яка свідчить про вжиття ним всіх можливих заходів до виконання зобов`язання.
22. З такими висновками суду першої інстанції обґрунтовано погодився і суд апеляційної інстанції. 
При цьому, суд апеляційної інстанції вірно прийняв до уваги, що прострочення оплати відповідачем за поставлений газ не було систематичним і відбулось лише у деякі періоди. Основним різновидом господарської діяльності відповідача є постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря населенню та іншим споживачам. Основним споживачем послуг відповідача з централізованого теплопостачання являється населення. В матеріалах справи містяться довідка про стан заборгованості споживачів за надані послуги з теплопостачання КП "Чорноморськтеплоенерго".
Позивачем здійснювалася поставка природного газу, що передбачено умовами договору. Докази на підтвердження понесених ПАТ "Нафтогаз України" збитків чи додаткових витрат через прострочення оплати контрагентам в матеріалах справи відсутні.
Крім того, апеляційним судом обґрунтовано прийнято до уваги, що у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору № 8014/1718-ТЕ-23 від 20.10.2017 місцевим господарським судом стягнуто з відповідача на користь ПАТ "Нафтогаз України" 3% річних в сумі 163322,46 грн. та інфляційні втрати в сумі 86019,22 грн., що також компенсує можливі негативні наслідки для кредитора.
23. Отже судами попередніх інстанцій було дотримано принцип розумного балансу між інтересами сторін, враховані обставини справи та матеріальний стан як відповідача, так і позивача у даній справі.
Наведеним спростовуються доводи касаційної скарги про те, що судами не обґрунтовано рішення щодо зменшення розміру заявленої позивачем до стягнення неустойки 
24. Доводи касаційної скарги про відсутність виняткового випадку для зменшення неустойки, не спростовують висновків судів щодо наявності зазначених вище підстав для зменшення розміру неустойки, господарськими судами було надано учасникам судового процесу вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 22.05.2019 у справі №910/11733/18.

Крім того, аналогічний висновок щодо можливості зменшення розміру заявленої до стягнення пені, що є правом суду, яке реалізується ним на власний розсуд,  викладений також у постановах Верховного Суду від 04.05.2018 у справі №917/1068/17, від 22.01.2019 у справі № 908/868/18, від 13.05.2019 у справі №904/4071/18, від 22.04.2019 у справі №925/1549/17.

25. На підставі наведеного, колегія суддів касаційної інстанції вважає, що суди попередніх інстанцій, оцінивши всі доводи сторін по даній справі щодо   зменшення пені дійшли обґрунтованого висновку, що існують обставини, за яких можливе зменшення стягуваної суми пені на 90% на підставі вищевказаних ст.551 Цивільного кодексу України та ст.233 Господарського кодексу України.     

26. Згідно з ч.1 ст.300 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених судами першої та апеляційної інстанцій фактичних обставин справи перевіряє виключно правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Обґрунтованих доводів щодо неправильності застосування судами першої та  апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права касаційна скарга не містить.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає доводи касаційної  скарги необґрунтованими.

VІІІ. Висновки Верховного Суду

27. Відповідно до п.1 ч.1 ст.308 Господарського процесуального кодексу України: 
"Суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право:
1) залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення."

Згідно з ч.1 ст.309 Господарського процесуального кодексу України: 
"Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права."

28. На підставі наведеного, суд доходить висновку про необхідність залишення касаційної скарги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" без задоволення, а  рішення Господарського суду Одеської області від 15.01.2019 та постанови Південно-західного апеляційного господарського суду від 21.03.2019 у справі   № 916/2268/18 - без змін.

29. У зв`язку  з тим, що суд відмовляє у задоволенні касаційної скарги та залишає без змін раніше ухвалені судові рішення, суд покладає на скаржника витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги.

Керуючись статтями 129, 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 ГПК України,   Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Одеської області від 15.01.2019 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 21.03.2019 у справі   № 916/2268/18 залишити без задоволення. 

2. Рішення Господарського суду Одеської області від 15.01.2019 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 21.03.2019 у справі         № 916/2268/18 залишити без змін. 

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                           І. Кушнір

Судді                                                                                                        Є. Краснов

                                                                                                                 Г. Мачульський