Постанова 
Іменем України
 
26 червня 2019 року
м. Київ
 
справа № 496/3506/16-ц
провадження № 61-17662св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Черняк Ю. В. (суддя-доповідач), Воробйової І. А., Лідовця Р. А.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Управління освіти Біляївської районної державної адміністрації Одеської області,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Управління освіти Біляївської районної державної адміністрації Одеської області на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 27 січня 2017 року у складі судді Трушиної О. І. та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 27 березня 2017 року у складі колегії суддів: Станкевича В. А., Сидоренко І. П., Цюри Т. В. у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління освіти Біляївської районної державної адміністрації Одеської області про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, 
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Управління освіти Біляївської районної державної адміністрації Одеської області про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.
 
Уточнена позовна заява мотивована тим, що з 25 серпня 1988 року ОСОБА_1 працював у Троїцькій загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів на посаді вчителя історії. Відповідно до наказу від 05 вересня 2016 року його було звільнено із займаної посади у зв`язку з прогулом без поважних причин, на підставі пункту 4 статті 40 КЗпП України, а саме відсутністю на робочому місці з 08 год 30 хв. до 13 год. 30 хв. без поважних причин, що підтверджується відповідним актом від 14 червня 2016 року.
Вважає, що зазначений акт не відповідає дійсності, а наказ є незаконним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки 14 червня 2016 року він звертався до методиста Управління освіти Біляївської районної державної адміністрації Одеської області з питання організації майбутнього навчально-виховного процесу.
14 червня 2016 року у період з 13 год. 15 хв. до 16 год. 00 хв. він знаходився на території Троїцької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів та спілкувався з завучем ОСОБА_2 Особи, які зазначені в акті, а саме: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , у час складання акта були відсутні на роботі.
Крім того, сам факт відсутностіОСОБА_1 на території Троїцької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів не може вважатися прогулом, так як вказаний день є його методичним днем, який йому був наданий керівником школи на підставі його заяви від 21 квітня 2016 року.
При прийнятті рішення про його звільнення Управління освіти Біляївської районної державної адміністрації Одеської області не врахувало, що робочий час вчителя визначається виходячи з обсягу його навчальних, методичних і організаційних об`єктів, відображених в індивідуальному робочому плані. Письмово його не було повідомлено про тривалість робочого часу в канікулярний період, а тому виходячи з власних міркувань його робочий час 14 червня 2016 року був спланований таким чином, щоб підвищити свою кваліфікацію, шляхом відвідування методкабінету в Управлінні освіти Біляївського району Одеської області та виконання роботи з особовими справами учнів, заповнення журналів, оброблення результатів зовнішнього незалежного оцінювання.
Робочий час вчителів регулюється затвердженим розкладом занять, складеним відповідно до тижневого навантаження, а також планів виховної та методичної роботи. Організація роботи вчителів в канікулярний період здійснюється згідно з планом роботи, який надається вчителям під розписку, але його не було ознайомлено з планом роботи в канікулярний період, тому його робочий час був спланований згідно його навантаження в період навчального процесу.
Враховуючи викладене,  ОСОБА_1 просив суд поновити його на посаді вчителя історії Троїцької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів та стягнути з Управлінні освіти Біляївського району Одеської області на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 05 вересня 2016 року і до дня ухвалення судом рішення.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 27 січня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено.
Поновлено ОСОБА_1 на посаді вчителя історії Троїцької загальноосвітньої шкоди І-ІІІ ступенів. 
Стягнуто з Управлінні освіти Біляївського району Одеської області на користь  ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 05 вересня 2016 року і до дня постановлення рішення суду у розмірі 25 654 грн 44 коп.
Допущено негайне виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі.
 
Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив із того, що ОСОБА_1 був відсутній на робочому місці не під час навчального процесу, у зв`язку із зверненням до Управлінні освіти Біляївського району Одеської області з приводу педагогічного навантаження, тому у відповідача були відсутні підстави для його звільнення. 
 
Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції
 
Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 27 березня 2017 року залишено без змін рішення Біляївського районного суду Одеської області від 27 січня 2017 року.
 
Суд апеляційної інстанції, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, виходив із того, що оскільки позивач був відсутній на робочому місці з поважних причин, раніше за прогул без поважних причин до ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення не застосовувалось, даними обставинами шкода нікому не заподіяна, навчальний процес не був зірваний, педагогічна нарада, запланована на 15 червня 2016 року, відбулася, враховуючи тривалий стаж позивача на посаді вчителя, його позитивну характеристику, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що підстав для звільнення ОСОБА_1 не було.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів
 
У касаційній скарзі, поданій у травні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Управлінні освіти Біляївського району Одеської області, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просило скасувати рішення Біляївського районного суду Одеської області від 27 січня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 27 березня 2017 року і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій не відповідають критеріям законності та обґрунтованості. Суди попередніх інстанцій не врахували того, що законодавством не визначено переліку обставин, за наявності яких прогул вважається вчиненим із поважних причин. Відповідно до вимог статті 8 ЦПК України, у редакції, чинній на час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій, суд повинен застосувати аналогію закону та права. Відповідно до статей 614, 617 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.
Також статтями 119, 121, 122 КЗпП України передбачені випадки збереження місця роботи (посади) у випадку відсутності на роботі працівників на час виконання державних або громадських обов`язків, перебування у службових відрядженнях, на курсах підвищення кваліфікації, а статтею 139 КЗпП України передбачений обов`язок працівників дотримуватися трудової дисципліни. 
Враховуючи викладене, ОСОБА_1 допустив прогул без поважних причин, а також при його звільненні відповідачем було враховано, що він систематично порушував ведення шкільної документації, запізнювався на роботу, не виконував розпорядження адміністрації школи щодо врегулювання його конфлікту з учнями 10-Б класу, і те, що наказом начальника Управлінні освіти Біляївського району Одеської області від 14 грудня 2015 року йому була оголошена догана.
 
Короткий зміст позиції інших учасників справи
 
Відзив на касаційну скаргу від ОСОБА_1 не надходив.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 травня 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Управлінні освіти Біляївського району Одеської області на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 27 січня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 27 березня 2017 року і витребувано із Біляївського районного суду Одеської області цивільну справу № 496/3506/16-ц.
 
У травні 2018 року цивільну справу № 496/3506/16-ц передано до Верховного Суду.
 
Позиція Верховного Суду
 
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
Згідно із статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
Згідно із положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги їх висновків не спростовують.
 
Оцінка аргументів учасників справи та висновків судів першої та апеляційної інстанцій
 
Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 з 25 серпня 1988 року працював на посаді вчителя історії Троїцької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів.
 
Наказом Управлінні освіти Біляївського району Одеської області від 05 вересня 2016 року № 456/03-02 ОСОБА_1 було звільнено з посади вчителя історії Троїцької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів у зв`язку із прогулом без поважних причин, відповідно до пункту 4 статті 40 КЗпП України.
 
Підставою для звільнення ОСОБА_1 був акт про відсутність працівника на робочому місці від 14 червня 2016 року, подання директора школи від 15 червня 2016 року № 316/01-26, акт про відмову від надання пояснення ОСОБА_1 від 15 червня 2015 року, повідомлення профспілкового комітету Троїцької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів від 18 серпня 2016 року про надання згоди на звільнення ОСОБА_1 з роботи за пунктом 4 статті 40 КЗпП України.
 
Актом про відсутність ОСОБА_1 на робочому місці встановлено, що ОСОБА_1 14 червня 2016 року з 08 год. 30 хв. до 13 год. 30 хв. був відсутній на робочому місці без поважних причин, а тривалість його робочого часу - з 08 год. 30 хв. до 14 год. 00 хв. 
 
Відповідно до подання директора школи ОСОБА_14 від 15 червня 2016 року № 316/01-26 ОСОБА_1 порушує трудову дисципліну, неналежно виконує свої посадові обов`язки, систематично порушує ведення шкільної документації, був відсутній на робочому місці 14 червня 2016 року з 08 год. 30 хв. до 13 год. 30 хв., порушуючи при цьому пункт 25 правил внутрішнього трудового розпорядку, у зв`язку з чим директор просив винести відносно ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення. 
 
Згідно із повідомленням про згоду профспілкового комітету Троїцької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів від 18 серпня 2016 року № 1 профспілковий комітет розглянув подання від 17 серпня 2016 року і на своєму засіданні 18 серпня 2016 року ухвалив рішення про надання згоди на звільнення ОСОБА_1 за пунктом 4 статті 40 КЗпП України з наданням йому гарантій і компенсацій при звільненні, передбачених чинним трудовим законодавством України.
 
Відповідно до характеристики керівника методичного об`єднання вчителів суспільствознавчих дисциплін ОСОБА_7 щодо вчителя історії та правознавства ОСОБА_1 , він має повну вищу педагогічну освіту за спеціальністю «вчитель історії та суспільствознавчих дисциплін», має першу кваліфікаційну категорію та звання «старший учитель», за час роботи у школі зарекомендував себе серед вчителів історії району як відповідальний і професійний педагог, має високий рівень теоретичної підготовки з предмету, професійно володіє методами і прийомами традиційного навчання та інше. У 1997-1999 роках він був керівником районного методичного об`єднання вчителів історії.
 
Статтею 43 Конституції України закріплено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
 
Згідно із пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.
 
Відповідно до пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду трудових спорів» при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 4 статті 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визначається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв`язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).
 
Трудовим законодавством України не визначено переліку обставин, за наявності яких прогул вважається вчиненим із поважних причин.
 
У справах про звільнення за пунктом 4 статті 40 КЗпП України суд повинен вирішувати питання щодо поважності причини відсутності працівника на роботі виходячи із конкретних обставин і враховуючи надані сторонами докази.
 
Згідно із пунктом 25 правил внутрішнього трудового розпорядку, затверджених на зборах трудового колективу Троїцької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів, протоколом від 28 серпня 2015 року № 2, під час канікул, що не збігаються з черговою відпусткою, директор школи залучає педагогічних працівників до педагогічної та організаційної роботи в межах часу, що не перевищує їх навчального навантаження до початку канікул. Початок роботи педагогічних працівників під час канікул - 08 год 30 хв. 
 
Судами попередніх інстанцій обґрунтовано встановлено, що 14 червня 2016 року о 08 год. 30 хв. ОСОБА_1 прийшов на роботу, але через повідомлення йому про 17,5 годин педагогічного навантаження був вимушений звернутися до Управління освіти Біляївської районної державної адміністрації Одеської області з цього приводу. Ця обставина підтверджується поясненнями свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 
 
Крім того, відповідно до пояснень свідка ОСОБА_11 встановлено, що ОСОБА_1 дійсно звертався до Управління освіти Біляївської районної державної адміністрації Одеської області з приводу педагогічного навантаження, ОСОБА_11 телефонувала до школи і вирішила це питання вже до повернення ОСОБА_1 до школи. 
 
Зазначені обставини свідчать про те, що ОСОБА_1 дійсно зранку був на робочому місці, але через повідомлення йому про педагогічне навантаження звернувся до Управління освіти Біляївської районної державної адміністрації Одеської області. Також показання свідка ОСОБА_11 свідчать про повернення ОСОБА_1 на роботу після звернення до Управління освіти Біляївської районної державної адміністрації Одеської області.
 
Між директором Троїцької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів ОСОБА_14 та ОСОБА_1 існують неприязні відносини, що підтвердила сама директор ОСОБА_14 у судовому засіданні. 
 
Відповідно до пункту 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з`ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові. Суд не в праві визнати звільнення правильним, виходячи з обставин, з якими власник або уповноважений ним орган не пов`язували звільнення.
 
Згідно із пунктом 22 зазначеної Постанови у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 статті 40 та пунктом 1 статті 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147(1), 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.
 
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд, на виконання положень статей 303, 335 ЦПК України 2004 року, дослідив всі наявні у справі докази у їх сукупності та співставленні, надав їм належну оцінку, вірно визначив характер спірних правовідносин і норми права, які підлягали застосуванню до цих правовідносин, прийняв до уваги, що до ОСОБА_1 раніше дисциплінарні стягнення за прогул не застосовувалися, а матеріали справи містять докази поважності причин його відсутності 14 червня 2016 року на робочому місці. З огляду на викладене апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про залишення без змін рішення суду першої інстанції.
 
Доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, на законність судових рішень не впливають, афактично зводяться до переоцінки доказів, що на стадії перегляду справи у касаційному порядку нормами чинного ЦПК України не передбачено.
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.
 
Керуючись статтями 400, 401, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу Управління освіти Біляївської районної державної адміністрації Одеської області залишити без задоволення.
 
Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 27 січня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 27 березня 2017 року залишити без змін. 
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                                              Ю. В. Черняк

           І. А. Воробйова

          Р. А. Лідовець