Постанова
Іменем України
 
26 червня 2019 року
м. Київ
справа № 676/1432/17
провадження № 61-17508св18
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Сердюка В. В.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Приватне підприємство фірма «Деметра»,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області                        від 12 травня 2017 року в складі судді Бондаря О. О. та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 08 червня 2017 року в складі колегії суддів: Костенка А. М., Гринчука Р. С., Грох Л. М.,
ВСТАНОВИВ:
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У березні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного підприємства фірма «Деметра» (далі - ПП фірма «Деметра») про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки.
Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 3,78 га, яка розташована на території Кам`янської сільської ради Кам`янець-Подільського району Хмельницької області.
У лютому 2010 року позивач передав належну йому земельну ділянку в оренду строком на 10 років ПП фірма «Деметра», про що сторони уклали договір оренди.
На момент укладення договору оренди не було досягнуто домовленості по усіх істотних умовах договору, зокрема не проведено нормативної грошової оцінки його земельної ділянки, не визначено конкретний розмір орендної плати, не долучено план або схему земельної ділянки, відсутній акт визначення меж земельної ділянки, що є порушенням вимог статті 15 Закону України «Про оренду землі» і є підставою для визнання договору оренди недійсним.
На підставі викладеного ОСОБА_1 просив: визнати недійсним договір оренди землі, укладений між ним та ПП фірма «Деметра» від 20 лютого              2010 року, який зареєстровано в управлінні Держкомзему Кам`янець-Подільського району Хмельницької області, про що вчинено запис                            від 07 листопада 2012 року.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 12 травня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що у спірному договорі зазначено відомості щодо об`єкта оренди, яка дозволяє ідентифікувати предмет договору, визначено розмір та порядок сплати орендної плати, тобто відсутні порушення прав позивача. Між сторонами погоджено всі істотні умови договору оренди, у тому числі й об`єкта оренди, тому підстав для визнання його недійсним в межах доводів позивача не встановлено.
Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції
Ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 08 червня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, а також зазначив, що позивач, укладаючи спірний договір, погодився з умовами договору, зокрема з розміром орендної плати, протягом шести років отримував орендну плату, встановлену в договорі, питання про зміну умов договору перед відповідачем не ставив.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У касаційній скарзі, поданій у червні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, ухвалити нове рішення про задоволення позову.
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій залишено поза увагою умови договору оренди, які суперечать вимогам Закону         України «Про оренду землі» та відповідно до частини другої статті 15 цього Закону є безумовною підставою для визнання його недійсним.
У спірному договорі відсутня нормативно-грошова оцінка земельної ділянки, точний розмір земельної ділянки тощо.
Доводи інших учасників справи
Інший учасник справи не скористався своїми правами на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу до касаційного суду не направив.
Рух справи у суді касаційної інстанції
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 липня 2017 року відкрито касаційне провадження і витребувано цивільну справу.
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
19 квітня 2018 справу передано до Верховного Суду.
Відповідно до підпунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Про здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року № 7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки», у справі призначено повторний автоматизований розподіл.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Суди встановили, що ОСОБА_1 на підставі державного акта на право приватної власності на земельну ділянку від 13 вересня 2002 року належить земельна ділянка, площею 3,78 га, яка розташована на території Кам`янської сільської ради Кам`янець-Подільського району Хмельницької області, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.
Між ОСОБА_1 та ПП фірма «Деметра» 20 лютого 2010 року укладено договір оренди земельної ділянки, належної йому на праві власності, площею 3,78 га, строком на 10 років. 
Умовами договору визначено, що орендар сплачує за користування земельною ділянкою щороку орендну плату у розмірі 3 % від вартості паю, розмір орендної плати визначається за домовленістю між сторонами, але не може бути меншим від розміру, встановленого чинним законодавством, форма орендної плати на 1 рік, встановлюється за домовленістю сторін, визначено терміни сплати, а саме: у період з 01 вересня до 01 грудня кожного року, орендна плата, враховуючи невиплачену, підлягає індексації на дату її виплати.
Вказаний договір оренди підписаний орендодавцем ОСОБА_1 та орендарем ПП фірма «Деметра», а також зареєстрований в Управлінні Держкомзему у Кам`янець-Подільському районі Хмельницької області                    07 листопада 2012 року, отже після проведення державної реєстрації набув чинності.
У договорі оренди землі визначено розмір орендної плати, а саме 3 % від вартості земельного паю у грошовому еквіваленті з обов`язковою індексацією орендної плати.
Згідно з повідомленням міськрайонного управління у Кам`янець-Подільському районі та м. Кам`янець-Подільський Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області з 2010 по 2017 роки проводилась нормативна грошова оцінка земельної ділянки позивача, а за видатковими накладними ПП фірма «Деметра» позивач з 2011 до 2016 роки отримував орендну плату в натуральній формі зерновими культурами вартістю відповідно до умов договору в процентному відношенні від нормативної грошової оцінки землі і претензій з боку орендодавця до орендаря щодо недоплати йому орендної плати не виникало.
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.
Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду відповідають.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Частиною четвертою статті 124 ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.
Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. 
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до частини другої статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.
Спеціальним законом, який регулює правовідносини, пов`язані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі».
Згідно із частиною першою статті 15 Закону України «Про оренду землі»               (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.
Частиною другою вказаної статті визначено, що відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону. 
За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови, зокрема якісний стан земельних угідь, порядок виконання зобов`язань сторін, порядок страхування об`єкта оренди, порядок відшкодування витрат на здійснення заходів щодо охорони і поліпшення об`єкта оренди, проведення меліоративних робіт, а також обставини, що можуть вплинути на зміну або припинення дії договору оренди, тощо (частина третя статті 15 зазначеного Закону). 
Разом з тим частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Звертаючись до суду з позовом, позивач посилався на те, що спірний договір оренди земельних ділянок не містять усіх, передбачених статтею 15 Закону України «Про оренду землі», істотних умов. 
Разом з тим, вказані доводи спростовані змістом договору оренди, якому суди дали належну правову оцінку.
Встановлено, що сторони врегулювали в договорі свої відносини на власний розсуд, як це передбачено статтею 6 ЦК України, виконували умови договору узгодженим способом, зокрема, позивач упродовж усього часу отримував орендну плату, що ним не заперечувалось. 
На підставі викладеного суди дійшли правильного висновку, що у спірному договорі зазначено відомості щодо об`єкта оренди, яка дозволяє ідентифікувати предмет договору, визначено розмір та порядок сплати орендної плати, тобто відсутні порушення прав позивача. Між сторонами погоджено всі істотні умови договору оренди, у тому числі й об`єкта оренди, тому підстав для визнання його недійсним в межах доводів позивача не встановлено.
Не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги, що спірний договір не міститься всіх істотних умов, оскільки з його змісту вбачається, що він відповідає вимогам частини першої статті 15 Закону України «Про оренду землі», тому відсутні підстави для визнання договору недійсним з підстав, визначених частиною другою указаної статті.
Інші наведені у касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками суду першої та апеляційної інстанцій стосовно установлення обставин справи, зводяться до переоцінки доказів, що в силу вимог статті 400 ЦПК України виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції. Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження в судах попередніх інстанцій із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області                        від 12 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 08 червня 2017 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                     І. М. Фаловська
А. І. Грушицький
В. В. Сердюк