Постанова                             
Іменем України                     
 
26 червня 2019 року 
м. Київ
 
справа № 204/6078/16-ц
провадження № 61-17974св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
 
головуючого - Червинської М. Є.,
суддів: Бурлакова С. Ю., Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротуна В. М.,          Курило В. П.,               
 
учасники справи:
 
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач - територіальна громада в особі Дніпропетровської міської ради,
третя особа - Третя дніпропетровська державна нотаріальна контора,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справу за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади в особі Дніпропетровської міської ради, третя особа - Третя дніпропетровська державна нотаріальна контора, про визнання факту родинних відносин та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом,
 
за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 березня 2017 року у складі судді Петешенкова М. Ю.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1. Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
 
У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив встановити факт, що він є рідним онуком ОСОБА_2 , який в свою чергу є його рідним дідом, та визнати за позивачем право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на будинок АДРЕСА_1 . 
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська рішенням від 01 лютого 2017 року у складі судді Самсонової В. В. позов ОСОБА_1 задовольнив частково. Встановив факт, що ОСОБА_1 є рідним онуком ОСОБА_2 , а останній є його рідним дідом. В задоволенні решти позовних вимог                     ОСОБА_1 . відмовив.
Короткий зміст рішення апеляційного суду 
 
Апеляційний суд Дніпропетровської області від 17 березня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Красногвардійського районного суду                             м. Дніпропетровська від 01 лютого 2017 року визнав неподаною та повернув заявнику.
 
Апеляційний суд мотивував ухвалу тим, що ОСОБА_1 не виконав у встановлений строк вимоги ухвали про залишення апеляційної скарги без руху.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та її узагальнені аргументи
 
У касаційній скарзі, поданій 30 березня 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 березня            2017 року і направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що ухвала апеляційного суду постановлена з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.
 
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні його позовної вимоги про визнання права власності в порядку спадкування на спірний будинок він звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції та сплатив 1 007,93 грн судового збору як за вимогу майнового характеру (ціна позову 91 630 грн, 1 % від ціни позову - 916,30 грн, 110 % - 1 007,93 грн), однак апеляційний суд залишив його апеляційну скаргу без руху, з наданням строку для виконання її вимог, зобов`язавши його доплатити судовий збір у розмірі 7 177,39 грн, вказуючи при цьому, що розмір судового збору в його випадку становить 8 185,32 грн.
 
Не погоджуючись з такими вимогами апеляційного суду він звертався до суду  апеляційної інстанції із заявами, в яких навів розрахунки обґрунтовуючи правильність сплати ним судового збору, однак його апеляційну скаргу було визнано неподаною та повернуто з підстав несплати ним судового збору в розмірі 7 177,39 грн. 
 
Рух справи в суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 квітня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Красногвардійського  районного суду                        м. Дніпропетровська.
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 серпня 2017 року справу призначено до судового розгляду.
 
Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах Є Верховний Суд.
 
18 квітня 2018 року справу передано до Верховного Суду.
 
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05 червня 2019 року справу призначено судді-доповідачеві Зайцеву А. Ю.
 
Фактичні обставини справи
 
10 лютого 2017 року ОСОБА_1 подав до апеляційного суду апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні його позовної вимоги про визнання права власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на будинок АДРЕСА_1 , сплативши судовий збір у розмірі 1 007,93 грн.
 
Апеляційний суд Дніпропетровської області ухвалою від 17 лютого 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишив без руху з наданням строку для усунення її недоліків, а саме доплати судового збору в розмірі 7 177,39 грн, з урахуванням сплаченого заявником судового збору в розмірі 1 007,93 грн. 
 
06 березня 2017 року до суду апеляційної інстанції надійшла заява ОСОБА_1 , мотивована тим, що ціна його майнової вимоги становить 91 630 грн, що підтверджується звітом про оцінку спірного будинку, а тому сплачений ним судовий збір у розмірі 1 007,93 грн відповідає вимогам Закону України «Про судовий збір».  
 
Апеляційний суд Дніпропетровської області ухвалою від 07 березня 2017 року повторно залишив апеляційну скаргу без руху з наданням строку для усунення її недоліків, а саме доплати  судового збору в розмірі 7 177,39 грн. 
 
Апеляційний суд мотивував ухвалу про залишення апеляційної скарги                ОСОБА_1 без руху тим, що розмір ставки судового збору у цій справі становить 8 185,32 грн, а саме: за вимогу майнового характеру - 7 579 грн                  (110 % ставки за подання позовної заяви про визнання права власності), за немайнову вимогу - 606,32 грн (110 % ставки за подання позовної заяви про встановлення факту родинних відносин), однак ОСОБА_1 слатив лише 1 007,93 грн.
 
16 березня 2017 року до суду апеляційної інстанції надійшла заява ОСОБА_1 , мотивована тим, що вимога апеляційного суду про необхідність сплати судового збору в сумі 6 890 грн за майнову вимогу у цій справі не відповідає вимогам Закону України «Про судовий збір», оскільки ціна його майнової вимоги становить 91 630 грн, що підтверджується звітом про оцінку спірного будинку, а тому сплачений ним судовий збір у розмірі 1 007,93 грн відповідає вимогам указаного закону.
 
2. Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. 
 
Перевіривши аргументи касаційної скарги та матеріали справи, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про наявність передбачених законом підстав для задоволення касаційної скарги, з огляду на наступне.
 
Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права
 
Відповідно до вимог частин першої, другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недоведеність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
 
Згідно з пунктом 8 частини третьої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства в Україні є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.
 
Апеляційна скарга за формою та змістом повинна відповідати вимогам статті 295 ЦПК України (в чинній на час звернення з апеляційною скаргою редакції). 
 
Відповідно до частини другої статті 297 ЦПК України (в чинній на час звернення з апеляційною скаргою редакції) до апеляційної скарги, яка не оформлена згідно з вимогами, встановленими статтею 295 цього Кодексу, а також у разі несплати суми судового збору застосовуються положення статті 121 цього Кодексу.
 
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими.
 
Нормативно-правовим актом, який визначає правові засади справляння судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору, є Закон України «Про судовий збір».
 
Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (в чинній станом на час подання позовної заяви редакції) судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
 
Згідно з пунктом 3 частини першої статті 6 Закону України «Про судовий збір» (в чинній станом на час подання позовної заяви редакції) за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.
 
ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом у вересні 2016 року, коли ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою становила 1 % ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати, за немайнову вимогу 0,4 розміру мінімальної заробітної плати (підпункт 2, 3 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (в чинній станом на час подання позовної заяви у даній справі редакції). Розмір мінімальної заробітної плати станом на 01 січня 2016 року становив 1 378 грн.
 
Відповідно до звіту про оцінку домоволодіння АДРЕСА_1 від 28 вересня 2016 року вартість спірного будинку становить                    91 630 грн. 
 
Отже, при зверненні до суду з цим позовом ОСОБА_1 мав сплатити судовий збір: за вимогу майнового характеру - 916, 30 грн, за немайнову вимогу -             551,20 грн.
 
Відповідно до підпункту 6 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (в чинній станом на час подання апеляційної скарги редакції) за подання апеляційної скарги на рішення суду справляється судовий збір у розмірі 110 % ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.
 
З урахуванням наведеного розмір судового збору, що підлягав до сплати ОСОБА_1 при зверненні з апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції становив: за вимоги майнового характеру - 1 007,93 грн (110 % ставки за подання позовної заяви про визнання права власності), за немайнову вимогу - 606,32 грн (110 % ставки за подання позовної заяви про встановлення факту родинних відносин), а всього 1 614,25 грн.
 
Отже, аргументи касаційної скарги, що ОСОБА_1 не мав сплачувати судовий збір за звернення з апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції в розмірі визначеному апеляційним судом, є обґрунтованими та приймаються Верховним Судом.
 
Апеляційний суд не звернув уваги на вимоги законодавства, що регулює порядок визначення та сплати судового збору, неправильно визначив розмір судового збору, що має бути сплачений ОСОБА_1 при зверненні з апеляційною скаргою, та дійшов передчасного висновку про визнання неподаною та повернення заявнику його апеляційної скарги, тому оскаржувана ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню з передачею справи для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження до суду апеляційної інстанції.
 
Частиною третьою статті 406 ЦПК України визначено, що касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанцій розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.
 
Частиною четвертою статті 411 ЦПК України встановлено, що справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
 
Керуючись статтями 400, 406, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргуОСОБА_1 задовольнити.
 
Ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 березня 2017 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий | М. Є. Червинська
Судді: | С. Ю. Бурлаков
| А. Ю. Зайцев
| В. М. Коротун
| В. П. Курило