ПОСТАНОВА
Іменем України

15 серпня 2019 року 
Київ
справа №802/2488/14-а
адміністративне провадження №К/9901/2826/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
Судді-доповідача - Васильєвої І.А.,
суддів - Пасічник С.С., Юрченко В.П.,          
розглянувши у відкритому судовому засіданні 
за участю секретаря Томах О.О.
представника позивача - не з`явився, 
представника відповідача - Денисенко О.Е.
касаційну скаргу Головного управління ДФС у Вінницькій області (правонаступник -  Вінницької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Вінницькій області)
на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 05.08.2014 (суддя Крапівницька Н.Л.)
та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 23.09.2014 (судді Гонтарук В.М., Біла Л.М., Матохнюк Д.Б.)
у справі № 802/2488/14-а 
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бета-В»
до Головного управління ДФС у Вінницькій області
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Бета-В» (далі - позивач, ТОВ «Бета-В») звернулось до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до  Вінницької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Вінницькій області (далі - відповідач, Вінницька ОДПІ ГУ Міндоходів у Вінницькій області), в якому просило суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 16.05.2014 № 0004452201, № 0004472201, № 0004482201.
Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 05.08.2014, яка залишена без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 23.09.2014, адміністративний позов задоволено.
Не погоджуючись із прийнятими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, з посиланням на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 05.08.2014  та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 23.09.2014 і прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
Касаційну скаргу обґрунтовано тим, що підставами для визначення позивачу зазначених сум грошових зобов`язань слугували висновки перевіряючих про безпідставність формування позивачем складу податкового кредиту з податку на додану вартість та складу валових витрат по господарським взаємовідносинам з ТОВ «Агро-Заготзбут», ПП «Вінтрейдфуд», ПП «Вінторгінвест», ПП «Єврофасад-Черкаси», які, за твердженнями відповідача, не спричиняють реального настання правових наслідків обумовлених ними. Такі висновки податкового органу ґрунтуються на тому, що об`єм документів, наданий позивачем до перевірки, не є достатнім та не дає можливості підтвердити реальність господарських операцій.  Крім того, висновки податкового органу ґрунтуються на отриманій податковій інформації щодо контрагентів позивача. Крім того, податковий орган посилається на непідтвердження реальності господарських операцій по ланцюгу постачання. Також, згідно матеріалів досудового розслідування  допитано директора та головного бухгалтера ПП «Єврофасад-Черкаси», який заперечує свою причетність до діяльності товариства. Крім того, податковий орган зазначає, що фактичного виділу з ТОВ «Бета-В» нової юридичної особи у формі товариства з обмеженою відповідальністю не відбулося, а відтак позивачем занижено базу оподаткування податком на додану вартість на суму 6 357   637 грн по списанню з балансу необоротних активів та групи вибуття, переданих підприємству ТОВ «Бета-Він» без внесення змін до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців щодо зменшення розміру статутного капіталу, тобто використаних не у господарській діяльності.
Крім того, обґрунтування, наведені відповідачем у касаційній скарзі, містять вимоги здійснити переоцінку встановлених судами обставин справи, а також додатково перевірити докази, що не входить в межі повноважень суду касаційної інстанції згідно з положеннями частини другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на момент розгляду справи судом касаційної інстанції).
Позивач письмово проти доводів касаційної скарги заперечує, вважає оскаржувані судові рішення законними, обґрунтованими, а тому просив касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій без змін.
Відповідач в судовому засіданні доводи касаційної скарги підтримав. Позивач в судове засідання не з`явився. При цьому, заявив клопотання про розгляд касаційної скарги за відсутності представника позивача та просив касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій без змін.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.01.2018 касаційну скаргу було передано судді-доповідачу Васильєвій І.А. та визначено склад колегії суддів, до якої також входять судді: Пасічник С.С. та  Юрченко В.П/
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи касаційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що в період з 25.02.2014 по 08.04.2014 (термін проведення перевірки продовжувався з 26.03.2014 по 08.04.2014 на підставі наказу від 25.03.2014 № 903) на підставі наказу від 05.02.2014 № 346 та плану графіка проведення перевірок, згідно статті 20, пункту 77.2 статті 77, пункту 82.1 статті 82 Податкового кодексу України посадовими особами відповідача  проведена планова виїзна перевірка приватного підприємства ТОВ «Бета-В» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2011 по 30.09.2013, результати якої оформлені актом від 15.04.2014 № 970/2201/20009167.      
Перевіркою встановлені порушення позивачем пункту 5.1 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», пунктів 138.2, 138.6, 138.8, підпункту 138.10.2 пункту 138.10 статті 138, підпункту 139.1.3 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України, в результаті чого, платником занижено податок на прибуток в загальному розмірі 339 253 гривні, підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», пункту 189.1 статті 189, пунктів 198.1, 198.3, 198.6 статті 198, пункту 200.2 статті 200 Податкового кодексу України, в результаті чого платником занижено суму податку на додану вартість в розмірі 1 555 568 грн завищено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість в розмірі 21 674 грн, пункту 160.2 статті 160, підпункту 164.2.17 «е» пункту 164.2 статті 164, пункту 176.2 «б» статті 176 Податкового кодексу України та статтю 2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».
На підставі вказаного акта перевірки відповідачем 16.05.2014 прийнято оскаржувані податкові повідомлення-рішення № 0004452201, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств в сумі 155   262 грн, в тому числі 154   815 грн - за основним платежем та 447 грн - за штрафними (фінансовими) санкціями, № 0004472201, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість в сумі 1   921   288 грн, в тому числі 1   555   568 грн - за основним платежем та 365   720 грн - за штрафними (фінансовими) санкціями, № 0004482201, яким зменшено розмір від`ємного значення податку на додану вартість у розмірі 21   674 грн.
За результатами адміністративного оскарження скарга позивача залишена без задоволення, а оскаржувані податкові повідомлення-рішення без змін. 
Суд першої інстанції, висновки якого підтримала колегія суддів суду апеляційної інстанції, вирішуючи спір по суті та задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що матеріалами справи підтверджується належним чином та в повному обсязі виконання укладених позивачем зі своїми контрагентами правочинів, а відповідач, як суб`єкт владних повноважень, враховуючи, що висновки викладені в акті податкової перевірки не узгоджуються з нормами матеріального права, не довів правомірності прийнятих ним податкових повідомлень-рішень. Крім того, суди прийшли до висновку, що позивачем дотримано всіх вимог законодавства України щодо виділення із ТОВ «Бета-В» нового суб`єкта господарювання у формі ТОВ «Бета-Він».
З такими висновками судів попередніх інстанцій частково погоджується колегія суддів суду касаційної інстанції.
Згідно статті 56 Господарського кодексу України суб`єкт господарювання може бути утворений шляхом заснування нового або реорганізації (злиття, приєднання, виділення, поділу, перетворення) діючого (діючих) суб`єкта господарювання з додержанням вимог законодавства.
За змістом частини 4 статті 59 Господарського кодексу України у разі виділення одного або кількох нових суб`єктів господарювання до кожного з них переходять за роздільним актом (балансом) у відповідних частках майнові права і обов`язки попереднього суб`єкта господарювання.
Відповідно до частини 1 статті 109 Цивільного кодексу України виділом є перехід за розподільчим балансом частини майна, прав та обов`язків юридичної особи до однієї або кількох створюваних нових юридичних осіб.
Відносини, які виникають у сфері державної реєстрації юридичних осіб, а також фізичних осіб - підприємців регулюються Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» (надалі - Закон).                                                                                                                                            
Так, частиною 1 статті 32 Закону передбачено, що для проведення державної реєстрації юридичної особи, що створюється шляхом виділу, засновники (учасники) або уповноважені ними орган чи особа, крім документів, які передбачені частинами першою - сьомою статті 24 цього Закону, повинні додатково подати примірник  оригіналу (ксерокопію або нотаріально засвідчену копію) розподільчого балансу.                                                                      
Державна реєстрація юридичної особи, що створюється шляхом виділу, проводиться в порядку, встановленому статтями 25-27 цього Закону, не раніше двох місяців з дати публікації повідомлення про прийняття засновниками (учасниками) або уповноваженим ними органом рішення про виділ у спеціалізованому друкованому засобі масової інформації (частина 3 статті 32 Закону).                                                                                                              
Згідно частини 6 статті 32 Закону виділ вважається завершеним з дати державної реєстрації юридичних осіб, утворених в результаті виділу.
Відповідно до підпункту 98.1.4 пункту 98.1 статті 98 ПК України під реорганізацією платника податків розуміється зміна його правового статусу, яка передбачає виділення з платника податків інших платників податків, а саме, передача частини майна платника податків, що реорганізується, до статутних фондів інших платників податків в обмін на їх корпоративні права, внаслідок якого не відбувається ліквідація платника податків, що реорганізується.                                                                                                                                  
Абзацом 2 підпункту 153.15.2 пункту 153.2 статті 153 Податкового кодексу України визначено, що у разі проведення реорганізації у формі поділу (виділення), що передбачає розподіл акцій (корпоративних прав) між акціонерами (учасниками) юридичних осіб, що утворюються внаслідок реорганізації, вартість таких акцій (корпоративних прав) в обліку акціонерів (учасників) визначається в сумі, що дорівнює вартості частки акцій (корпоративних прав) в юридичній особі, що реорганізується, пропорційній вартості чистих активів юридичної особи, що утворилася в результаті реорганізації, та загальної вартості чистих активів юридичної особи, що реорганізувалася. Вартість чистих активів юридичних осіб, зазначених у цьому абзаці, визначається за даними розподільчого балансу на дату його затвердження.
Відповідно до пункту 185.1 статті 185 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є операції платників податку, зокрема, з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю.
Не є об`єктом оподаткування операції з реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення та перетворення) юридичних осіб (підпункт 196.1.7 пункт 196.1 статті 196 Податкового кодексу України).
Судами попередніх інстанцій встановлено, що на виконання вищезазначених норм законодавства позивачем прийнято рішення про виділення із статутного капіталу ТОВ «Бета-В» частки в розмірі 20 000 гривень для внесення в статутний капітал нового Товариства шляхом пропорційного зменшення номінальної вартості вкладів учасників, а також частку основних фондів, товарно-матеріальних цінностей та інших активів та зобов`язань, що в свою чергу підтверджуються протоколом №6 загальних зборів учасників ТОВ «Бета-В» від 24 жовтня 2011 року, протоколом №10 загальних зборів учасників ТОВ «Бета-В» від 31 грудня 2011 року, розподільчим балансом Товариства від 31 грудня 2011 року, актом прийняття-передачі основних засобів, активів та майна, що належать ТОВ «Бета-В» у власність ТОВ «Бета-Він» від 31 грудня 2011 року.
З огляду на наведені положення чинного законодавства, колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновками судів попередніх інстанцій щодо помилкового визначення податковим органом позивачу сум грошових зобов`язань з податку на додану вартість, оскільки операції щодо передачі за розподільчим балансом основних фондів, товарно-матеріальних цінностей, грошових коштів, дебіторської та кредиторської заборгованості, інших активів та зобов`язань за рішенням власників або уповноваженого ними органу при утворенні нового підприємства шляхом реорганізації (виділу) не можуть вважатися операціями з поставки ТМЦ у розумінні податкового законодавства.
Разом з тим, колегія суддів суду касаційних інстанції, вважає передчасним висновки судів попередніх інстанцій щодо реальності господарських операцій позивача з контрагентами, виходячи з такого. 
У відповідності до пункту 5.1 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», який регулював спірні правовідносини до 01.04.2011,  валові витрати виробництва та обігу - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.
Згідно з підпунктом 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 зазначеного Закону не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.
У відповідності до пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України, який регулює спірні правовідносини з 01.04.2011, витрати, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.
Підпунктом 138.10.2 пункту 138.10 статті 138 ПК України закріплено, що до складу інших витрат включаються адміністративні витрати, спрямовані на обслуговування та управління підприємством.
Згідно з пунктом  138.2 статті 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.
Підпунктом 139.1.1 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України встановлено, що не включаються до складу витрат витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності.
Відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.
Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України, який регулює спірні правовідносини в частині формування податкового кредиту з 01.01.2011, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);  отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;  ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.
Згідно з пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
Пунктом 198.3 цієї ж статті визначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку  з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Згідно з  пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).
Із зазначених правових норм вбачається, що податковий кредит для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість та витрати для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток мають бути підтверджені належним чином складеними первинними документами, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції, що стала підставою для формування податкового обліку платника податку. 
Судами попередніх інстанцій встановлено, що 24 січня 2011 року між ТОВ «Бета-В» та ТОВ «Агро-Заготзбуд» укладено договір поставки №02/2011. Згідно із умовами цього договору ТОВ «Агро-Заготзбуд» зобов`язується поставити топлений тваринний харчовий та технічний жир, а ТОВ «Бета-В» прийняти товар та оплатити його. При цьому, пунктом 2 Договору передбачено, що транспортні витрати несе ТОВ «Агро-Заготзбуд».
На виконання умов зазначеного договору судом досліджено:
- видаткові накладні, а саме, № РН-0000002 від 25.01.11;  № РН-0000003 від 01.02.11; № РН-0000004 від 09.02.11; № РН-0000005 від 16.02.11; №8 від 19.04.11; №17 від 03.08.11; №18 від 16.08.11; №19 від 24.08.11; №20 від 01.09.11; №21 від 12.09.11; № 22 від 22.09.11; №23 від 25.11.11;
- податкові накладні: №2 від 25.01.11; №3 від 01.02.11; №5 від 09.02.11; № 1 від 19.04.11; №10 від 12.05.11; №1 від 12.05.11; №2 від 03.08.11; №3 від 16.08.11; №4 від  24.08.11; №1 від 01.09.11; №2 від 12.09.11; № 3 від 22.09.11; №1 від 25.12.11.
Крім того, судами досліджено товарно-транспортні накладні, ветеринарні свідоцтва, посвідчення про якість товару, оборотно-сальдову відомість, довідку ПАТ «Вінницький олійножировий комбінат» від 12.05.14р. №03/690, якою підтверджено, що на ваговій, яка належить ПАТ «Вінницький ОЖК» проводились зважування автомобілів з яловичим жиром, який належав ТОВ «Агро-Заготзбуд», а вантаж отримувало ТОВ «Бета-В». Ці послуги зважування оформлено актами виконаних робіт згідно договору укладеного між позивачем та ПАТ «Вінницький ОЖК». В підтвердження здійснення договірних зобов`язань між даним контрагентом ТОВ «Агро-Заготзбуд» і позивачем суду надано  виписки з банку про перерахування (рух) коштів, які містяться в матеріалах справи.
Відповідач дійшов висновку про нереальність господарської операції між ТОВ «Бета-В» та ТОВ «Агро-Заготзбуд» на підставі отриманого листа, що надійшов від оперативного управління Вінницької об`єднаної державної податкової інспекції, у якому йдеться про фіктивність ТОВ «Агро-Заготзбуд».
Проте, судами попередніх інстанцій вірно зазначено , що інформація, наведена у такому листі, не може свідчити про неможливість реалізації товару позивачу, адже документи, які містяться в матеріалах справи, навпаки підтверджують реальність її здійснення. Відтак, висновки податкового органу, зроблені на підставі зазначеного листа, є лише помилковістю висновків посадових осіб відповідача.
Судами встановлено, що 01 березня 2011 року між ТОВ «Бета-В» та ПП «Вінтрейдфуд» укладено договір поставки №2, згідно з умовами договору ПП «Вінтрейдфуд» зобов`язується поставити товар, а ТОВ "Бета-В" прийняти його та оплатити, товар поставляється по партіям згідно до замовлень покупця в якому зазначається асортимент, кількість товару.
На виконання умов зазначеного договору судом досліджено:
- видаткові накладні, а саме, № РН-0000026 від 18.05.11; № РН-0000039 від 15.06.11; № РН-000058 від 15.08.11; № РН-000064 від 01.09.11; № РН-000066 від 06.09.11р.; № РН-000069 від 12.09.11; № РН-000075 від 26.09.11; № РН-000092 від 10.10.11 р; № РН-000104 від 24.10.11; № РН-000118 від 08.11.11;
- податкові накладні: №27 від 18.05.11; №39 від 15.06.11; №58 від 15.08.11; №64 від 01.09.11; №66 від 06.09.11; №68 від 12.09.11; №75 від 26.09.11; №92 від 10.10.11; №104 від  24.10.11; №118 від 08.11.11.
Також судами досліджено товарно-транспортні накладні, ветеринарні свідоцтва, посвідчення про якість товару, оборотно-сальдову відомість, довідку ПАТ "Вінницький олійножировий комбінат" від 08.11.13р. №03/1225, якою підтверджено, що на ваговій, яка належить ПАТ «Вінницький ОЖК», проводились зважування автомобілів з яловичим жиром, який належав ПП «Вінтрейдфуд», а вантаж отримувало ТОВ «Бета-В». Ці послуги зважування оформлено актами виконаних робіт згідно договору укладеного між позивачем та ПАТ «Вінницький ОЖК». В підтвердження здійснення договірних зобов`язань між даним контрагентом ПП «Вінтрейдфуд» і позивачем суду надано  виписки з банку про перерахування (рух) коштів, які містяться в матеріалах справи.
Крім того, свідоцтвом №100310066 виданим Державною податковою адміністрацією України підтверджується те, що ПП «Вінтрейдфуд» є платником податку на додану вартість.
01 лютого 2011 року між ТОВ «Бета-В» та ПП «Вінторгінвест» укладено договір поставки №2 (том 3, а.с.31-33), згідно із умовами якого ПП «Вінторгінвест» зобов`язується поставити товар, а ТОВ "Бета-В" прийняти його та оплатити, товар поставляється по партіям згідно до замовлень покупця в якому зазначається асортимент, кількість товару.
На виконання умов зазначеного договору судом досліджено:
- видаткові накладні, а саме, № РН-0000003 від 08.02.11; № РН-0000004 від 15.02.11; № РН-0000005 від 21.02.11; № РН-0000013 від 18.03.11; № РН-0000015 від 21.03.11; № РН-0000021 від 29.03.11.
- податкові накладні: №2 від 08.02.11; №3 від 15.02.11;  №4 від 21.02.11; №12 від 18.03.11; №14 від 21.03.11; №19 від 29.03.1.
Також судами досліджено товарно-транспортні накладні, ветеринарні свідоцтва, посвідчення про якість товару, оборотно-сальдові відомості, довідки ПАТ "Вінницький олійножировий комбінат" від 26.11.13р. №03/1291 та №03/165 від 20.02.13, якими підтверджено, що на ваговій, яка належить ПАТ «Вінницький ОЖК» проводились зважування автомобілів з яловичим жиром, який належав ПП «Вінторгінвест», а вантаж отримувало ТОВ «Бета-В». Ці послуги зважування оформлено актами виконаних робіт згідно договору укладеного між позивачем та ПАТ «Вінницький ОЖК». В підтвердження здійснення договірних зобов`язань між даним контрагентом ПП «Вінторгінвест» і позивачем суду надано  виписки з банку про перерахування (рух) коштів, які містяться в матеріалах справи.
Разом з тим, судом встановлено, що податковий орган зробив висновки про нереальність господарської операції між товариством та ПП «Вінторгінвест» на підставі отриманого акту від 07 серпня 2012 року про неможливість проведення зустрічної звірки ПП «Вінторгінвест» щодо підтвердження господарських відносин з ТОВ "Бета-В" за період з 01 січня 2010 року по 30 квітня 2011 року.
Колегія суддів суду касаційної інстанції зазначає, що податкова інформація отримана за результатами перевірок контрагентів позивача не є беззаперечною підставою для висновків про визнання нереальними господарських операцій. Така інформація контролюючих органів повинна перевірятися податковим органом, що здійснює перевірку. на підставі первинних документів бухгалтерського та податкового обліку. 
Також судами встановлено, що ТОВ «Бета-В» та ПП «Єврофасад-Черкаси» 02.07.12 укладено договір підряду на виконання будівельних робіт.
Так, на виконання умов зазначеного договору ПП «Єврофасад-Черкаси» зобов`язується виконати будівельні та ремонтні роботи адміністративної будівлі, розташованої за адресою: с. Вінницькі Хутори, провулок Немирівське шосе , 2 , яка належить ТОВ «Бета-В».
Судами зазначено, що факт реальності виконання умов вказаного договору підтверджується наступними документами: податковими накладними: №14 від 09.07.12р.; №44 від 20.08.12р.; №50 від 22.08.12р.; №43 від 21.09.12р.;  актами здачі-прийняття робіт: № ЄФ-0000121;  № ЄФ-0000243; № ЄФ-0000248; № ЄФ-0000358.
Також судами досліджено оборотно-сальдову відомість, відомості ресурсів, довідки про вартість виконаних робіт, акти приймання виконання будівельних робіт. В підтвердження здійснення договірних зобов`язань між даним контрагентом ПП «Єврофасад-Черкаси» і позивачем суду надано  виписки з банку про перерахування (рух) коштів, які містяться в матеріалах справи (том 3, а.с.119-166).
В той же час судами попередніх інстанцій зазначено, що посилання податкового органу на те, що директор та головний бухгалтер ПП «Єврофасад-Черкаси» ОСОБА_1 не має відношення до створення, реєстрації та ведення фінансово-господарської діяльності ПП «Єврофасад-Черкаси», як на підставу порушенням позивачем податкового законодавства, не беруться судом до уваги, оскільки під час розгляду справи представником позивача зазначено, що за даними Єдиного державного реєстру, станом на 30 квітня 2014 року, директором ПП «Єврофасад-Черкаси» значиться ОСОБА_1 .
Разом з тим, в постанові Верховного Суду України від 04.10.2016 у справі № 810/7161/14 викладено правовий висновок стосовно того, що податкові накладні, які стали підставою для формування податкового кредиту, виписані від імені осіб, які заперечують свою участь у створенні та діяльності контрагентів платника податків, зокрема й у підписанні будь-яких первинних документів, не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, а тому віднесення відображених у них сум ПДВ до податкового кредиту є безпідставним.
Відтак, судам попередніх інстанцій слід перевірити та оцінити  доводи податкового органу щодо господарських операцій позивача з ПП "Єврофасад Черкаси" та участі директора в господарській діяльності підприємтсва. 
Таким чином, колегія суддів суду касаційної інстанції погоджується з висновками судів попередніх інстанцій щодо протиправності донарахованих грошових зобов`язань по взаємовідносинах з ПП «Вінторгінвест», ТОВ «Агро-Заготзбуд», ПП «Вінтрейдфуд».
         При цьому, за встановлених фактичних обставин справи, суд позбавлений можливості виділити з оскаржуваних податкових повідомлень-рішень частину суми грошових зобов`язань, яка донарахована за господарськими операціями з ПП «Єврофасад-Черкаси».
Таким чином, обставини справи досліджені в неповному обсязі, тому для повного, об`єктивного та всебічного з`ясування обставин справи суду необхідно надати належну правову оцінку кожному окремому доказу та їх сукупності, які містяться в матеріалах справи, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, з посиланням на це в мотивувальній частині свого рішення, враховуючи при цьому відповідні норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
Суд же касаційної інстанції в силу положень частини 2 статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Враховуючи викладене, колегія суддів суду касаційної інстанції приходить до висновку щодо часткового задоволення касаційної скарги з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції в частині визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 16.05.2014 № 0004452201, № 0004482201 та № 0004472201 в частині основного зобов`язання 284   113 грн - за основним платежем та 47   856, 25 грн - за штрафними (фінансовими санкціями). 
Згідно положень частини першої статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 349 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.
За правилами статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.
Керуючись статтями 243, 246, 250, 341, 344, 349, 350 , 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Вінницької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Вінницькій області задовольнити частково. 
         Постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 05.08.2014 та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 23.09.2014 у справі № 802/2488/14-а скасувати в частині позовних вимог про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 16.05.2014 № 0004452201, № 0004482201 та № 0004472201 в частині основного зобов`язання 284 113 грн - за основним платежем та 47 856, 25 грн - за штрафними (фінансовими санкціями).
           Справу в цій частині направити на новий розгляду до суду першої інстанції. 
В іншій частині постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 05.08.2014 та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 23.09.2014 у справі № 802/2488/14-а залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає. 

Головуючий суддя | | І.А. Васильєва
Судді: | | С.С. Пасічник
| | В.П. Юрченко