ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2019 року 
м. Київ
Справа №  910/20943/17 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: 
Бенедисюка І.М. (головуючий), Малашенкової Т.М., Селіваненка В.П., 
за участю помічника судді Лисяної Т.В. (за дорученням головуючого судді),
представників учасників справи:
позивача -   Тарновецького П.Я. ,
відповідача  - Савченко О.О., 
третя особа 1 - представник не з`явився, 
третя особа 2 - представник не з`явився, 
третя особа 3 - представник не з`явився, 
розглянув у відкритому судовому засіданні
касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фініті-Компані»
на рішення Господарського суду міста Києва від 22.05.2018
та постанову Північного апеляційного господарського суду від  21.02.2019
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фініті-Компані»
до Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк»
про розірвання договору 
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю «ЦУМ»; Національний банк України; Міністерство фінансів України. 

У зв`язку з перебування судді  Колос І.Ю. на лікарняному склад судової колегії Касаційного господарського суду змінився, що підтверджується Витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) між суддями від 10.07.2019, який наявний в матеріалах справи.

ІСТОРІЯ СПРАВИ 

Стислий виклад позовних вимог

1.          Товариство з обмеженою відповідальністю «Фініті-Компані» (далі - ТОВ «Фініті-Компані») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом про розірвання Договору поруки №4Ц12050И/П від 11.11.2016, укладеного між сторонами у справі, у зв`язку з невиконанням відповідачем умов п.10 договору поруки щодо передання позивачу, як новому кредитору, належним чином завірених копій документів, що підтверджують обов`язки боржника за кредитними договорами. 

Стислий виклад рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

2.          Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.05.2018 року в задоволенні позовних вимог було відмовлено повністю. 
3.          Постановою Північного апеляційного господарського суду від 21.02.2019 рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Стислий виклад вимог касаційних скарг
4.           ТОВ «Фініті-Компані» у касаційній скарзі просить суд ухвалені у справі рішення Господарського суду міста Києва від 22.05.2018 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 21.02.2019 скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. 

Аргументи учасників справи 

Аргументи  ТОВ «Фініті-Компані», зазначені  в  касаційній скарзі

5.           ТОВ «Фініті-Компані» стверджує, що судами попередніх інстанцій порушено вимоги частини першої статті 556 Цивільного кодексу України та зроблено помилковий висновок про недоведеність позивачем права вимагати від відповідача передачі документів за кредитними договорами. 
6.            Судами неправильно застосовано частини другої статті 556 Цивільного кодексу України та зроблено протиправний висновок про те, що наслідки, передбачені даною нормою, в частині права вимагати від відповідача передачі документів, які підтверджують зобов`язання ТОВ «ЦУМ», не настали. 

7.            Вирішуючи спір, суди не врахували, що в силу статті 526 Цивільного кодексу України та статті 193 Господарського кодексу України для виконання відповідачем своїх обов`язків за договором поруки жодних додаткових умов, як от надсилання позивачем вимоги, повідомлення, претензії про надання необхідних документів, не передбачено. 

Стислий виклад обставин справи, встановлених судами першої та апеляційної інстанцій 

8. 11.11.2016 між позивачем та відповідачем укладено договір поруки №  4Ц12050И/П (далі - Договір), за умовами якого позивач поручився перед відповідачем за виконання ТОВ «ЦУМ» (третя особа 1, боржник) зобов`язань за кредитними договорами №4Ц12050И від 09.02.2012, №4Ц13258И від 19.04.2013, №4Ц14132И від 17.03.2014, №4Ц15065И від 20.02.2015, а саме зобов`язань з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни, відповідно до кредитних договорів.

9. Згідно з пункту 4 Договору у випадку невиконання боржником зобов`язань за кредитним договором боржник і позивач відповідають перед відповідачем як солідарні боржники у сумі заборгованості за кредитом та у сумі відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни відповідно до кредитного договору.

10.  Відповідно до пунктів 5, 6 Договору у випадку невиконання боржником  зобов`язання з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни відповідно до кредитних договорів, відповідач повинен направити на адресу позивача письмову вимогу із зазначенням порушеного зобов`язання. Позивач зобов`язаний виконати обов`язок, зазначений в письмовій вимозі відповідача, впродовж 5 календарних днів з моменту отримання вимоги.

11. Відповідно до пункту 7 Договору у випадку порушення позивачем зобов`язання, передбаченого пунктом 6 цього договору, відповідач та позивач дійшли згоди, що відповідач має право в рахунок погашення боргу за кредитним договором здійснювати договірне списання грошових коштів, що належать позивачу і знаходяться на його рахунках у ПАТ КБ «Приватбанк».

12. Згідно з пунктом 8 Договору до поручителя, що виконав обов`язки боржника за кредитним договором, переходять всі права кредитора за кредитним договором і договору(ам) застави (іпотеки), укладеним у цілях забезпечення виконання зобов`язань боржника перед кредитором за кредитним договором, у частині виконаного зобов`язання.

13. Відповідно до пункту 10 Договору відповідач зобов`язаний у випадку виконання позивачем обов`язку боржника за кредитними договорами передати позивачу впродовж 5 (п`яти) робочих днів банку з моменту виконання обов`язків належним чином посвідчені копії документів, що підтверджують обов`язки третьої особи 1 за кредитним договором. 

14. Згідно з пунктом 14 Договору дострокове розірвання цього договору здійснюється за письмовою згодою сторін.

15. На виконання умов договору поруки позивач сплатив відповідачу 1068038434,51  грн, що підтверджується: платіжним дорученням №15 від 15.11.2016 на суму 709296851,63 грн. з призначенням платежу: виконання обов`язків по кред. договору №4Ц12050И від 09.02.2012 згідно договору поруки №4Ц12050И/П від 11.11.2016;  платіжним дорученням №16 від 15.11.2016 на суму 227514838,71 грн з призначенням платежу: виконання обов`язків по кред. договору №4Ц13258И від 19.04.2013 згідно договору поруки №4Ц12050И/П від 11.11.2016р.; платіжним дорученням №17 від 15.11.2016р. на суму 93594187,32 грн з призначенням платежу: виконання обов`язків по кред. договору № 4Ц14132И від 17.03.2014 згідно договору поруки №4Ц12050И/П від 11.11.2016; платіжним дорученням №18 від 15.11.2016 на суму 37632556,85 грн з призначенням платежу: виконання обов`язків по кред. договору №4Ц15065И від 20.02.2015 згідно договору поруки №4Ц12050И/П від 11.11.2016.

16. Судами встановлено відсутність звернення позивача до відповідача з відповідними вимогами про надання необхідних документів, передбачених пунктом 10 договору поруки, а також відсутність наявності вини відповідача у ненаданні вказаних документів.

17. Судами також встановлено, що позивач у повному обсязі зобов`язання третьої особи 1 за кредитними договорами не виконав; а кошти, які позивач сплатив замість третьої особи 1, заборгованість боржника за кредитними договорами повністю не покривають.

18. При цьому місцевим та апеляційним судом було встановлено, що відповідач у порядку пункту 5 договору поруки не звертався до позивача як до поручителя з письмовою майновою вимогою щодо погашення заборгованості третьої особи 1 за кредитними договорами, у зв`язку з чим суди дійшли висновку про те, що відсутні підстави вважати, що третя особа 1 неналежним чином виконує свої зобов`язання за кредитними договорами та у останніх утворилась заборгованість перед відповідачем за такими договорами.  

19. Під час розгляду справи суди також встановили відсутність дотримання сторонами у справі порядку розірвання договору поруки відповідно до норм чинного законодавства та умов пунктом 14 договору поруки. 

20.            Відповідно до змісту ухвалених у справі судових рішень суди, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, виходили з того, що при розгляді даної справи позивачем не доведено, а судами не встановлено обставин, з якими закон пов`язує можливість розірвання договору в судовому порядку у зв`язку з істотним порушенням його умов однією із сторін. 

ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ

Цивільний кодекс України від 16 січня 2003 року N 435-IV    

21. Стаття 512 
Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок:
1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги);
2) правонаступництва;
3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем);
4) виконання обов`язку боржника третьою особою.
2. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом.
3. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

22.           Стаття 526
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

23.           Стаття 530
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

24. Частина перша статті 546 
Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

25. Частини перша, друга статті 553 
За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. 

26. Частини перша, друга статті 554 
У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. 

27. Частини перша, друга статті 556 
Після виконання поручителем зобов`язання, забезпеченого порукою, кредитор повинен вручити йому документи, які підтверджують цей обов`язок боржника. До поручителя, який виконав зобов`язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов`язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання. 

28. Стаття 610
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

29. Частина друга статті 651  
Договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. 

Господарський кодекс України  від 16 .01.2003  №  436-IV    

30.           Стаття 188  
Зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Господарський процесуальний кодекс України від    6 листопада 1991 року N    1798-XII у редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII 

31.          Частина перша статті 2
Завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

32.           Стаття 15 
Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

33.          Частина перша статті 73
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

34.          Частина перша статті 74
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

35.            Частина перша статті 85 
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

36.          Частина перша статті 300
Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

37.          Частина друга статті 300
Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

38.          Пункт 1 частини першої статті 308
1. Суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право:
1) залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

39.           Стаття 309
1. Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
2. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка аргументів учасників справи та висновків попередніх судових інстанцій
40. З огляду на зміст частин першої та другої статті 556 Цивільного кодексу України для виникнення у позивача права на отримання від відповідача документів, які підтверджують зобов`язання боржника за кредитними договорами, позивач як поручитель має виконати основне зобов`язання, забезпечене договором поруки, у повному обсязі. 

41. Часткове виконання поручителем зобов`язань за кредитним договором не породжує перехід до нього всіх прав кредитора за цим договором. Отже, зобов`язання з передачі документів, передбачені статті 556 Цивільного кодексу України, настають лише в разі повного виконання поручителем забезпеченого порукою кредитного зобов`язання.  

42. Господарськими судами встановлено, що заборгованість третьої особи 1 перед відповідачем за кредитними договорами у повному обсязі погашена не була, а отже позивач виконав зобов`язання за вказаними договорами лише частково. 

43. При цьому касаційний суд відзначає, що такому виконанню позивачем зобов`язань за кредитними договорами має передувати факт порушення третьою особою 1 як боржником свого зобов`язання за такими договорами, що передбачено ч.1 ст.554, Цивільного кодексу України та пунктів 5,6 договору поруки.

44. Судами встановлено, що письмової вимоги про виконання зобов`язання щодо погашення заборгованості третьою особи 1 відповідачем позивачу не надсилалось, тому суди обґрунтовано дійшли висновку про недоведеність порушення третьою особою 1 своїх зобов`язань за кредитними договорами.                      

45. Згідно з приписами ч. 1, 2 ст. 556 Цивільного кодексу України до поручителя, який виконав зобов`язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов`язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання.

46.Тобто безпосередньо законом закріплено право поручителя вимагати від боржника відновлення майнового стану, який зазнав змін у результаті виконання ним обов`язку за договором. 

47. Цей висновок узгоджується з положенням пункту 3 частини першої статті 512 Цивільного кодексу України, яке передбачає подібний спосіб заміни кредитора в зобов`язанні внаслідок виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем).

48. Оскільки перехід до поручителя прав кредитора у зобов`язанні після виконання ним обов`язку боржника відбувається в силу прямої вказівки закону, будь-яких інших дій для переходу такого права вчиняти не потрібно. 

49. Таким чином, вимоги позивача щодо надання йому відповідачем документів, що підтверджують обов`язки боржника за кредитними договорами, є необґрунтованими, оскільки право вимоги до боржника виникає в силу норм закону, а не за фактом передачі відповідних документів новому кредитору, що свідчить про відсутність істотного порушення відповідачем умов договору поруки відповідачем. 

50. Крім того, посилання скаржника на відсутність встановленого договором або законом обов`язку останнього звертатися до відповідача з вимогою, претензією про надання підтверджувальних документів є безпідставними, оскільки позивачем не було доведено в судах першої та апеляційної інстанції, що у відповідача виник обов`язок щодо передачі йому таких документів. 

51. Тому, якщо позивач вважав, що у відповідача виникли відповідні зобов`язання з виконання пункту 10 договору поруки, позивач мав повідомити про це відповідача. 

52. Крім того, касаційний суд погоджується із висновком місцевого суду та апеляційного суду, що в матеріалах справи відсутні докази підтвердження дотримання сторонами порядку розірвання договорів поруки відповідно до норм чинного законодавства України та умов спірних договорів, зокрема, п.14 договорів поруки.

53. Отже, судами обґрунтовано встановлено відсутність будь-яких порушень з боку відповідача умов Договору, а наведені позивачем обставини не є підставою для розірвання договору поруки, що передбачені положеннями Господарського кодексу України, Цивільного кодексу України та не передбачені умовами самого договору.

54. Враховуючи наведені положення законодавства і обставини, встановлені судами, та зважаючи, що  позивач не довів належними доказами наявності підстав для задоволення позовних вимог про розірвання договору поруки із заявлених ним підстав, суд касаційної інстанції вважає, що господарські суди дійшли обґрунтованого висновку щодо відмови у задоволенні позову про розірвання договору поруки.

55. З огляду на зазначені  норми, встановлені судами обставини справи та межі розгляду справи судом касаційної інстанції, немає підстав вважати  необґрунтованими ухвалені у справі рішення, якими в задоволенні позовних вимог про розірвання договору поруки було відмовлено.

56. Аргументи касаційної скарги про наявність підстав для задоволення позову в повному обсязі не беруться до уваги, оскільки вони стосуються переоцінки доказів у справі, що суперечить статті 300 ГПК України.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги 
57.           У касаційній скарзі відсутні аргументи щодо неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права місцевим та апеляційним господарськими судами,  які  призвели до ухвалення незаконних рішень, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
58.          Відповідно до положень ГПК України не встановлено підстав для задоволення касаційної скарги та скасування оскаржених рішень.

Судові витрати

59.          Судові витрати у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції покладаються на ТОВ «Фініті-Компані», оскільки Касаційний господарський суд відмовляє в задоволенні касаційної скарги та залишає без змін  рішення місцевого та постанову апеляційного господарських судів,.
Керуючись статтями 129, 300, 308, 309, 315 ГПК України, Касаційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення Господарського суду міста Києва від 22.05.2018 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 21.02.2019 зі справи №   910/20943/17 залишити без змін, а касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фініті-Компані» - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Суддя                                                                                         І. М. Бенедисюк
Суддя                                                                                         Т.М.  Малашенкова 
Суддя                                                                                          В.П. Селіваненко