Постанова
Іменем України       
                           
17 липня 2019 року
м. Київ
 
справа № 489/7874/15
провадження № 61-33139св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,
 
учасники справи: 
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
треті особи: приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Юрлова Тетяна Григорівна, державний нотаріус Другої миколаївської державної нотаріальної контори Токіой Ірина Вікторівна 
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Апеляційного 
суду Миколаївської області від 21 квітня 2017 року у складі колегії суддів: Темнікової В. І., Локтіонової О. В., Крамаренко Т. В.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог і рішень судів
 
У грудні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Юрлова Т. Г., державний нотаріус Другої миколаївської державної нотаріальної контори Токіой І. В., про визнання недійсними заяви про відмову від прийняття спадщини та свідоцтва про право на спадщину за законом.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, вона не підписувала заяви про відмову від прийняття спадщини, а тому заява, написана від її імені та свідоцтво про право на спадщину за законом, видане на ім`я відповідача, підлягають визнанню недійсними, як такі, що порушують її права як спадкоємця.
 
Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 01 березня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.
 
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах спадкової справи міститься копія заяви 
ОСОБА_1 про відмову від прийняття спадщини після смерті батька. Доказів того, що заява підписана не нею, а іншою особою, ОСОБА_1 не надано. У справі двічі призначалась почеркознавча експертиза, проте матеріали справи повертались до суду у зв`язку із відсутністю вільних зразків підпису ОСОБА_1 у період підписання заяви та несплатою позивачем грошових коштів за проведення почеркознавчої експертизи.
 
Не погоджуючись з рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва 
від 01 березня 2017 року, ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку.
 
Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 17 березня 2017 року відкрито апеляційне провадження у зазначеній цивільній справі.
 
Під час апеляційного розгляду справи позивач заявила клопотання про призначення у справі судово-почеркознавчої експертизи.
 
Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 21 квітня 2017 року за клопотання позивача у справі було призначено судову почеркознавчу експертизу, на вирішення якої було поставлено питання щодо належності підпису ОСОБА_1 на заяві про відмову від прийняття спадщини від 25 листопада 2008 року. Цією ж ухвалою на час проведення експертизи було зупинено провадження у справі. 
 
Задовольняючи клопотання про призначення у справі почеркознавчої експертизи, апеляційний суд виходив з того, що для правильного вирішення справи потрібні спеціальні знання в галузі ідентифікації виконавця рукописного тексту та підпису.
Зупиняючи провадження у справі на час проведення судової почеркознавчої експертизи, суд апеляційної інстанції керувався пунктом 5 частини першої статті  202 ЦПК України 2004 року.
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги 
 
У травні 2017 року ОСОБА_2 звернулась до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою на ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 21 квітня 2017 року, в якій просить скасувати зазначене судове рішення, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права.
 
У касаційній скарзі заявник вказує на те, що судом першої інстанції у справі двічі призначалась судова почеркознавча експертиза, проте її не було проведено саме з вини ОСОБА_1 , яка не надала на вимогу експерта вільних зразків підпису, вчинених у період підписання спірної заяви про відмову від прийняття спадщини.
 
Рух справи в суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 травня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 21 квітня 2017 року в частині зупинення провадження у справі. У прийнятті касаційної скарги ОСОБА_2 на ухвалу апеляційного суду в частині призначення судової почеркознавчої експертизи відмовлено, оскільки в цій частині ухвала не підлягає оскарженню в касаційному порядку. 
 
У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України справа передана до Верховного Суду.
 
Розпорядженням виконуючого обов`язки керівника секретаріату Касаційного цивільного суду від 04 червня 2019 року № 566/0/226-19 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями провадження 
№ 61-33139ск18 04 червня 2019 року призначено судді-доповідачу Гулейкову І. Ю.
Позиція Верховного Суду
 
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувана ухвала суду апеляційної інстанції в частині зупинення провадження у справі - без змін, оскільки її постановлено з додержанням норм процесуального права. Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ЦПК України (у редакції на час її постановлення) щодо законності та обґрунтованості.
 
Оскаржуючи в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції, позивач посилалася на те, що вона не підписувала заяви про відмову від прийняття спадщини після смерті батька. 
 
Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції позивач та її представник підтримали доводи апеляційної скарги та просили призначити у справі судову почеркознавчу експертизу для встановлення того, ким було виконано напис « ОСОБА_1 » та підпис у заяві про відмову від прийняття спадщини 
від 25 листопада 2008 року.
 
Оскаржуваною ухвалою апеляційного суду клопотання позивача та її представника було задоволено. На час проведення судової почеркознавчої експертизи зупинено провадження у справі.
 
Нормативно-правове обґрунтування
 
Відповідно до частини першої статті 143 ЦПК України 2004 року для з`ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.
 
Пунктом 5 частини першої статті 202 ЦПК України 2004 року суду надано право зупинити провадження у справі у випадку призначення судом експертизи.
 
Проведення судово-почеркознавчої експертизи може потребувати певного тривалого періоду часу, й існує обґрунтована необхідність зупинити провадження у справі на час проведення такої експертизи, що є правом суду.
 
Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 1997 року № 8 «Про судову експертизу в кримінальних та цивільних справах», призначення експертизи у цивільних справах допускається як під час судового розгляду, так і в процесі підготовки до нього.
 
Зупинення провадження у справі на час проведення судової експертизи не суперечить вимогам чинного цивільного процесуального законодавства України.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Суд апеляційної інстанції з додержанням визначених цивільним процесуальним законодавством меж дискреційних повноважень суду зупинив провадження у справі, постановивши законну та обґрунтовану ухвалу, правильність висновку якої у цій частині доводами касаційної скарги не спростовано.
 
Доводи касаційної скарги в їх сукупності зводяться до невірного розуміння скаржником вимог чинного законодавства та власного тлумачення характеру спірних правовідносин. 
 
Порушень норм процесуального права, які б могли призвести до зміни чи скасування ухвали Апеляційного суду Миколаївської області від 21 квітня 
2017 року в частині зупинення провадження у справі суд касаційної інстанції не встановив.
 
Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.
 
Керуючись статтями 401, 409, 410 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 21 квітня 2017 року в частині зупинення провадження у справі залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді: | І. Ю. Гулейков
| О. В. Ступак
| Г. І. Усик