ПОСТАНОВА
Іменем України

31 липня 2019 року 
Київ
справа №524/145/15-а
адміністративне провадження №К/9901/44395/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., судді Чиркіна С.М., судді Шарапи В.М., розглянувши в письмовому провадженні у касаційному порядку адміністративну справу №   524/145/15-а
за позовом депутата Кременчуцької міської ради Полтавської області VII скликання ОСОБА_2
до Кременчуцької міської ради Полтавської області, Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області
про визнання незаконними або таким, що не відповідають правовим актам вищої юридичної сили повністю і визнання їх нечинними з моменту прийняття рішень виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області та рішення Кременчуцької міської ради,
за касаційною скаргою депутата Кременчуцької міської ради Полтавської області VII скликання ОСОБА_2 
на ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 08 червня 2017 року (у складі головуючого судді Донець Л.О.),
В С Т А Н О В И В:
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Постановою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 14 квітня 2017 року відмовлено в задоволенні позову депутата Кременчуцької міської ради Полтавської області VII скликання ОСОБА_2 до Кременчуцької міської ради Полтавської області, Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області про визнання незаконними або таким, що не відповідають правовим актам вищої юридичної сили повністю і визнання їх нечинними з моменту прийняття рішень виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області та рішення Кременчуцької міської ради. 
На зазначену постанову суду депутатом Кременчуцької міської ради Полтавської області VII скликання ОСОБА_2 (далі також - позивач) подано апеляційну скаргу. 
Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 08 червня 2017 року у задоволенні клопотання Депутата Кременчуцької міської ради Полтавської області VII скликання ОСОБА_2 про звільнення від сплати судового збору відмовлено, а апеляційну скаргу повернути особі, яка її подала.

Короткий зміст вимог касаційних скарг
Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, вважаючи його прийнятими з порушенням норм процесуального права, позивач звернулася із касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України, в якій просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та направити справу до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.
ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ ТА КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Касаційна скарга надійшла до суду 21   червня   2017   року.
Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 23 червня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі №   524/145/15-а, витребувано адміністративну справу та запропоновано сторонам надати заперечення на касаційну скаргу, однак розгляд справи цим судом не був закінчений.
У зв`язку із початком роботи Верховного Суду, на виконання підпункту 4 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній з 15 грудня   2017   року, далі - КАС України) матеріали цієї справи передано до Верховного Суду.
Відповідно до повторного протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24 липня 2019 року для розгляду цієї справи визначено новий склад колегії суддів, а саме: суддю-доповідача Берназюка Я.О., суддів Чиркіна С.М. та Шарапу В.М.
Верховний Суд ухвалою від 30 липня 2019 року прийняв до провадження адміністративну справу №   524/145/15-а та призначив її до розгляду в порядку письмового провадження за наявними матеріалами без повідомлення та виклику учасників справи колегією у складі трьох суддів з 31 липня 2019 року. 
При розгляді цієї справи в касаційному порядку учасниками справи клопотань заявлено не було.
ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Касаційну скаргу позивач обґрунтовують тим, що судом апеляційної інстанції з порушенням норм процесуального права прийнято рішення про повернення апеляційної скарги. Зокрема, зазначає, що вважаючи постанову Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 14 квітня 2017 року незаконною, позивач у встановлені строки оскаржила її до Харківського апеляційного адміністративного суду, разом з апеляційною скаргою додала клопотання про звільнення позивача від сплати судового збору. До зазначеного клопотання надала докази про те, що на момент звернення до суду отримала пенсію яка є мінімальною і з якої позивач регулярно сплачує комунальні послуги, і після таких платежів у позивача не залишається коштів навіть на необхідні продукти.
Від інших учасників відзиву або заперечень на касаційну скаргу позивача не надходило, що відповідно до статті 338 КАС України не перешкоджає касаційному перегляду рішення суду апеляційної інстанції.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з положенням частини третьої статті 211 КАС України (в редакції, чинній до 15   грудня   2017   року) та частини четвертої статті 328 КАС України (в редакції, чинній після 15   грудня   2017   року) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 159 КАС України (в редакції, чинній до 15   грудня   2017   року) та частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України (в редакції, чинній після 15   грудня   2017   року) судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Крім того, стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України (в редакції, чинній після 15   грудня   2017   року) встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Зазначеним вимогам процесуального закону ухвала Харківського апеляційного адміністративного суду від 08 червня 2017 року відповідає, а викладені в касаційній скарзі доводи скаржника є не прийнятні з огляду на наступне.
Відповідно до частини другої статі 49 КАС України (в редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Згідно з частиною першою статті 71 КАС України (в редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.
Згідно із частиною третьою статті 106 КАС України (у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) до позовної заяви додається, зокрема, документ про сплату судового збору.
Відповідно до частини першої статті 108 КАС України (у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтею 106 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, у якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб їх усунення і встановлюється строк, достатній для усунення недоліків. 
Відповідно до частин другої та шостої статті 187 КАС України (в редакції, чинній до 15   грудня   2017   року) в апеляційній скарзі зазначаються:
1) найменування адміністративного суду апеляційної інстанції, до якого подається скарга;
2) ім`я (найменування), поштова адреса особи, яка подає апеляційну скаргу, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо такі є;
3) вимоги особи, яка подає апеляційну скаргу, до суду апеляційної інстанції;
4) обґрунтування вимог особи, яка подала апеляційну скаргу, із зазначенням того, у чому полягає неправильність чи неповнота дослідження доказів і встановлення обставин у справі та (або) застосування норм права;
5) у разі необхідності - клопотання особи, яка подає апеляційну скаргу, про витребування нових доказів, про виклик свідків тощо;
6) перелік матеріалів, які додаються.
До апеляційної скарги додаються її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі. До апеляційної скарги додається документ про сплату судового збору, а також копії доданих до неї письмових матеріалів відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.
Частиною другою статті 189 КАС України передбачено, що отримавши апеляційну скаргу, суддя-доповідач протягом трьох днів перевіряє її відповідність вимогам статті 187 цього Кодексу і за відсутності перешкод постановляє ухвалу про відкриття апеляційного провадження.
Відповідно до частини третьої статті 189 КАС України до апеляційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 187 цього Кодексу, застосовуються правила статті 108 цього Кодексу.
Так, з матеріалів справи вбачається, що подана апеляційна скарга не відповідала вимогам частини шостої статті 187 КАС України, а саме: заявником до апеляційної скарги не додано оригінал документу, що підтверджує сплату судового збору. Натомість, заявлено клопотання про звільнення від сплати судового збору, через неможливість його здійснення, у зв`язку з відсутністю коштів. 
Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 17 травня 2017 року було відмовлено у задоволенні клопотання депутата Кременчуцької міської ради Полтавської області VII скликання ОСОБА_2 про звільнення від сплати судового збору, зазначена апеляційна скарга була залишена без руху та наданий строк для усунення недоліків - 10 днів з моменту отримання копії ухвали. 
06 червня 2017 року на виконання ухвали Харківського апеляційного адміністративного суду від 17 травня 2017 року від позивача до суду апеляційної інстанції надійшло клопотання про звільнення від сплати судового збору та надано наступні документи: довідку від 26 травня 2017 року №   03/2400, виданої Управлінням соціального захисту населення Крюківського району про те, що ОСОБА_2 одержує субсидію; довідку Кременчуцького об`єднаного Управління Пенсійного фонду України Полтавської області від 25 травня 2017 року № 2458 про отримання ОСОБА_2 пенсії; рахунок-квитанція на оплату комунальних послуг від 09 травня 2017 року №   378135329053; довідку Кременчуцької ОДПІ ГУ ДФС у Полтавській області від 31 травня 2017 року №   6246/Т за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року; копію пенсійного посвідчення; копію посвідчення депутата Кременчуцької міської ради.
З наданих позивачем документів судом апеляційної інстанції було встановлено, що ОСОБА_2 станом на 25 травня 2017 року перебуває на обліку Кременчуцького об`єднаного Управління Пенсійного фонду України Полтавської області та отримує пенсію за віком, станом на 26 травня 2017 року не перебуває на обліку Управління соціального захисту населення Крюківського району, як одержувач субсидії. 
Також, з наданої Кременчуцькою ОДПІ ГУ ДФС у Полтавській області від 31 травня 2017 року №   6246/Т довідки щодо відомостей про суми виплачених доходів ОСОБА_2 судом було встановлено, що за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року позивач отримала соціальні виплати в сумі 1000 грн. Разом з тим, апеляційну скаргу було подано 03 травня 2017 року.
З огляду на зазначене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позивачем не додано належних доказів, які б свідчили про відсутність можливості сплати судового збору на час подання апеляційної скарги, а саме 03 травня 2017 року. Тому, суд апеляційної інстанції не знайшов підстав для звільнення позивача від законодавчо встановленого обов`язку зі сплати судового збору, тому в задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору було відмовлено.
Враховуючи встановлені обставини, колегія суддів Верховного Суду зазначає таке.
Частиною другою статті 87 КАС України передбачено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Правові засади справляння судового збору, платники, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору врегульовані Законом України "Про судовий збір" від 08 липня 2011 року № 3674-VI (в редакції, чинній на час звернення із позовною заявою; далі - Закон № 3674-VI).
Статтею 8 Закону № 3674-VI передбачено, що враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі .
За змістом частини другої цієї ж статті суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.
Комплексний аналіз указаних законодавчих положень дає підстави для таких висновків.
Звільнення від сплати судового збору з підстав, передбачених статтею 88 КАС України, та статтею 8 Закону № 3674-VI, є прерогативою суду, який вирішує питання відкриття провадження (прийняття заяви, скарги тощо).
Зазначені норми є дискреційними і встановлюють не обов`язок, а право суду на власний розсуд звільнити особу від сплати судового збору (відстрочити, розстрочити його сплату або зменшити його розмір).
При цьому, поважними причинами можуть визнаватись обставини, які не залежать від волі особи і позбавляють особу можливості реалізовувати процесуальний обов`язок, який покладений судом. 
Проте, позивачем у цій справі не надано переконливих доказів на підтвердження існування перешкод для сплати судового збору у строк, встановлений судом.
Частиною третьою статті 108 КАС України передбачено, що позовна заява (апеляційна чи касаційна скарги) повертається позивачеві, якщо, зокрема, позивач (скаржник) не усунув недоліки позовної заяви (апеляційної чи касаційної скарги), яку залишено без руху.
Враховуючи те, що на момент постановлення оскаржуваної ухвали, депутатом Кременчуцької міської ради Полтавської області VII скликання ОСОБА_2 не були виконані вимоги ухвали Харківського апеляційного адміністративного суду від 17 травня 2017 року, колегія суддів Верховного Суду погоджується із судом апеляційної інстанції про наявність підстав для повернення апеляційної скарги.
Крім того, суд звертає увагу, що відповідно до приписів статті 169 КАС України повернення апеляційної скарги не позбавляє особу права повторного звернення до суду з цією апеляційною скаргою в порядку визначеному цим процесуальним законом.
Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Суд касаційної інстанції вважає за необхідне звернути увагу на практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд), за якою вимога сплатити судовий збір не порушує право заявників на доступ до правосуддя, оскільки судовий збір є певним законним обмежувальним заходом, який є формою регулювання доступу до суду, а також попередження подання необґрунтованих та безпідставних позовів та перенавантаження судів. Таке обмеження не може розглядатись як таке, що саме по собі суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована згідно із Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР та набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, який гарантує кожному право на розгляд його справи судом.
У справі "Шишков проти Росії" (Shishkov v. Russia, заява № 26746/05, п. 108-112) Суд нагадує, право на доступ до суду не є абсолютним та може бути обмеженим; це допускається, оскільки право доступу за своєю природою вимагає державного регулювання, що може змінюватися в часі та на місці відповідно до потреб та ресурсів громади та окремих осіб (Ashingdane v. the United Kingdom, 8225/78, п. 57).
Разом з тим, Суд вважає, що встановлюючи таке регулювання, Договірні держави користуються певною свободою розсуду; застосовані обмеження не повинні обмежувати доступ, що залишається індивідууму таким чином або в такій мірі, що сутність права порушується; обмеження не буде сумісним з пунктом 1 статті 6, якщо воно не переслідує законної мети і якщо не існує розумного співвідношення пропорційності між використаними засобами та метою, яку потрібно досягти; національні суди надають звільнення від судових зборів тим заявникам, які можуть довести свою погану фінансову ситуацію (Marina v. Latvia, № 46040/07, п. 50, 52); такі особливості, як здатність заявника сплатити судові збори, та стадія розгляду справи, враховуються при оцінці того, чи був порушений доступ до суду (Paykar Yev Haghtanak Ltd v. Armenia, № 21638/03, п. 48); обмеження суто фінансового характеру, які абсолютно не пов`язані з перспективами успішності позову, повинні бути предметом особливо суворого розгляду з точки зору інтересів правосуддя (Podbielski and PPU Polpure v. Poland, № 39199/98, п. 65).
При розгляді справ ЄСПЛ встановлює, чи був, з однієї сторони, дотриманий баланс між інтересом держави у стягненні судового збору за розгляд справи, та з іншої - правом заявника на доступ до правосуддя, зокрема, правом представити свою позицію по суті та захистити інтереси в суді; для того, щоб гарантувати такий справедливий баланс, та, власне, зберегти безперебійне функціонування судової системи, суди мають можливість звільнити від судового збору тих заявників, які можуть довести свою погану фінансову ситуацію (справа "Шишков проти Росії" (Shishkov v. Russia), заява № 26746/05). Крім того, на переконання ЄСПЛ, при оцінюванні розміру судового збору слід обов`язково враховувати питання фінансової спроможності заявника його сплатити, а також обставини конкретної справи та стадію провадження (справа "Креуз проти Польщі" (Kreuz v. Poland), заява № 28249/95); підставою для рішення суду про звільнення від сплати судового збору може бути майновий (фінансовий) стан особи (справа "ФК Мретебі проти Грузії" (FC Mretebi v. Georgia), заява № 38736/04).
Висновки за результатами розгляду касаційних скарг
У відповідності до частини першої статті 350 КАС України (в редакції, чинній на момент винесення цього судового рішення) суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
З урахуванням вищезазначеного колегія суддів приходить до висновку про те, що оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції у цій справі є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд апеляційної інстанції ухвалив судове рішення, не допустивши порушень норм процесуального права, тому касаційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанцій - без змін.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, суд
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу депутата Кременчуцької міської ради Полтавської області VII скликання ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 08 червня 2017 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                       Я.О. Берназюк 
Судді:                                                                                          С.М. Чиркін 
                                                                                          В.М. Шарапа