П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
13 червня 2019 року
м. Київ
Справа № 800/358/17
Провадження № 11-279заі19
 
Велика Палата Верховного Суду у складі:
головуючого Князєва В. С., 
судді-доповідача Золотнікова О. С.,
суддів Антонюк Н. О., Бакуліної С. В., Британчука В. В., Власова Ю. Л., Гудими Д. А., Єленіної Ж. М., Кібенко О. Р., Лобойка Л. М., Лященко Н. П., Прокопенка О. Б., Пророка В. В., Рогач Л. І., Ситнік О. М., Ткачука О. С., Уркевича В. Ю., 
за участю секретаря судового засідання Орєшко Ю. О.,
учасники справи:
позивач ОСОБА_1 ,
представник позивача - ОСОБА_2 ,
представник відповідача - Склярук Ю. В.,
розглянула в судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Вищої ради правосуддя (далі - ВРП) на рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 18 лютого 2019 року (судді Гімон М. М, Анцупова Т. О., Берназюк Я. О., Мороз Л. Л., Коваленко Н. В.) у справі № 800/358/17 за адміністративним позовом  ОСОБА_1 до ВРП про скасування рішення та
ВСТАНОВИЛА:
У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до Вищого адміністративного суду України як суду першої інстанції з адміністративним позовом до ВРП, у якому просила скасувати рішення цього органу від 22 серпня 2017 року № 2503/0/15-17, яким її звільнено з посади судді Приморського районного суду м. Одеси на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України. 
На обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначила, що 18 грудня 2015 року Вища рада юстиції (правонаступником якої є ВРП; далі - ВРЮ) ухвалила рішення про внесення подання до Верховної Ради України про звільнення судді Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 із займаної посади у зв`язку з порушенням присяги судді. За наслідками голосування, яке відбулось 29 вересня 2016 року у Верховній Раді України, народні депутати України не знайшли підстав для її звільнення з посади судді, внаслідок чого подання ВРЮ не підтримали. Тобто рішення щодо звільнення позивача з посади судді не було прийнято у зв`язку з тим, що вказане подання не підтримано Верховною Радою України. На думку позивача, це свідчить про те, що нова процедура звільнення судді відповідно до Закону України від 21 грудня 2016 року № 1798-VIII «Про Вищу раду правосуддя» (далі - Закон № 1798-VIII) була застосована до неї протиправно. До того ж така підстава як звільнення судді за порушення присяги взагалі відсутня в нормативно-правових актах. Крім цього, ВРП протиправно, не зважаючи на судове оскарження рішення ВРЮ від 18 грудня 2015 року № 1199/0/15-15, повторно відновила розгляд повернутих з Верховної Ради України матеріалів.
До набрання чинності Кодексом адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон № 2147-VIII) та припинення діяльності Вищого адміністративного суду України розгляд адміністративного позову  ОСОБА_1 цим судом не закінчено.
Відповідно до підпункту 5 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України та на підставі Закону № 2147-VIII справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 передано до Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду, суддя якого ухвалою від 09 січня 2018 року прийняв цей позов до провадження.
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду рішенням від 18 лютого 2019 року адміністративний позов  ОСОБА_1 задовольнив: скасував рішення ВРП від 22 серпня 2017 року № 2503/0/15-17 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Приморського районного суду м. Одеси на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України».
Не погодившись із ухваленим у справі судовим рішенням, ВРП в апеляційній скарзі зазначила, що Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду не надав оцінку тим обставинам, що на час ухвалення ВРП рішення від 22 серпня 2017 року № 2503/0/15-17 подання ВРЮ про звільнення судді ОСОБА_1 за порушення присяги судді було чинним та фактично нереалізованим. Крім цього, суд першої інстанції прийняв оскаржуване рішення, мотивувальна частина якого не відповідає вимогам статті 246 КАС України, а також не проаналізував спірне рішення ВРП на предмет його правомірності й законності. 
У зв`язку з викладеним ВРП в апеляційній скарзі просить скасувати оскаржуване рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначила, що Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду всебічно розглянув всі обставини справи та у своєму рішенні надав правову оцінку підставам, які стали передумовою для прийняття оскаржуваного рішення ВРП, звернувши увагу та надавши оцінку тому факту, що єдиною підставою рішення про звільнення судді ОСОБА_1 були рішення Вищої кваліфікаційної комісії України (далі - ВККС) та ВРЮ, а тому рішення ВРП було ухвалено на підставі цих рішень відповідно до перехідних положень Закону № 1798-VIII, у зв`язку з чим обставини, які вказані як підстави призначення дисциплінарного покарання, не розглядалися та не аналізувалися. Станом на 18 лютого 2019 року рішення ВККС та ВРЮ були скасовані, тобто скасовані підстави оскаржуваного рішення ВРП, внаслідок чого суд першої інстанції дійшов правильного висновку про його скасування. На думку позивача, необхідності в наданні оцінки рішенням ВККС та ВРЮ не було, оскільки цим обставинам було надано оцінку в рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 11 червня 2018 року та постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 січня 2019 року у справі № 800/197/17 (800/116/16). В оскаржуваному судовому рішенні всі ці обставини судом описані та оцінені, тому посилання ВРП в апеляційній скарзі на процесуальні порушення, а саме на відсутність мотивів з боку суду щодо свого ж рішення, є безпідставними. 
Ураховуючи викладене, позивачка просить апеляційну скаргу ВРП залишити без задоволення, а рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 18 лютого 2019 року - без змін.
У судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник відповідача підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити з викладених у ній підстав. 
Позивачка та її представник заперечили проти задоволення апеляційної скарги з мотивів, наведених у відзиві.
Заслухавши суддю-доповідача, виступи учасників справи, дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи та надані на противагу їм аргументи позивачки, перевіривши матеріали справи, Велика Палата Верховного Суду переглянула оскаржуване судове рішення й не виявила порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до ухвалення незаконного судового рішення. 
Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 з 18 квітня 1988 року обіймає посаду судді Приморського районного суду м. Одеси.
Постановою Верховної Ради України від 02 березня 2000 року № 1499-ІІІ ОСОБА_1 обрано суддею Приморського районного суду м. Одеси безстроково.
Указом Президента України від 25 січня 2003 року № 43/2003 ОСОБА_1 переведена на посаду судді новоутвореного місцевого Приморського районного суду м. Одеси.
30 листопада 2011 року ВККС прийняла рішення № 4573/дп-11 щодо направлення рекомендації до ВРЮ для внесення подання про звільнення  ОСОБА_1 з посади судді Приморського районного суду м. Одеси за порушення присяги.
За результатами перевірки відомостей, викладених в рішенні ВККС від 30 листопада 2011 року № 4573/дп-11, 18 грудня 2015 року ВРЮ прийняла рішення про внесення подання до Верховної Ради України про звільнення  ОСОБА_1 з посади судді за порушення присяги.
04 лютого 2016 року за вихідним № 16/0/12-16 ВРЮ внесла подання до Верховної Ради України про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Приморського районного суду м. Одеси за порушення присяги судді (пункт 5 частини п`ятої статті 126 Конституції України в редакції до 30 вересня 2016 року).
29 вересня 2016 року під час позачергового засідання Верховна Рада України розглянула проект Постанови про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Приморського районного суду м. Одеси у зв`язку з порушенням присяги (реєстраційний № 3581-16).
Згідно із витягами з протоколу позачергового пленарного засідання п`ятої сесії восьмого скликання Верховної Ради України від 29 вересня 2016 року № 16 та стенограми позачергового засідання Верховної Ради України від 29 вересня 2016 року за наслідками повторного голосування пропозиції про прийняття проекту Постанови (реєстраційний № 3581-16) не було набрано більшості від конституційного складу Верховної Ради України.
Листом від 28 жовтня 2016 року № 01/06-211 (256125) Верховна Рада України передала до ВРП, зокрема, подання ВРЮ про звільнення  ОСОБА_1 з посади судді Приморського районного суду м. Одеси за порушення присяги.
Розглянувши подання ВРЮ від 04 лютого 2016 року про звільнення позивача з посади судді, ВРП 22 серпня 2017 року ухвалила рішення № 2503/0/15-17, яким звільнила ОСОБА_1 з посади судді Приморського районного суду м. Одеси на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України.
Рішенням від 11 червня 2018 року у справі № 800/197/17 (800/116/16) Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду задовольнив позов ОСОБА_1 до ВРЮ, ВККС про визнання незаконними та скасування рішень: визнав протиправними і скасував рішення ВККС від 30 листопада 2011 року № 4573/дп-11, рішення ВРЮ від 18 грудня 2015 року № 1199/0/15-15 «Про залишення скарги судді Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 на рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 30 листопада 2011 року № 4573/дп-11 без задоволення», рішення ВРЮ від 18 грудня 2015 року № 1200/0/15-15 «Про внесення подання до Верховної Ради України про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Приморського районного суду м. Одеси за порушення присяги».
Велика Палата Верховного Суду постановою від 17 січня 2019 року залишила без змін вказане вище судове рішення.
Установлені судом першої інстанції обставини в апеляційній скарзі під сумнів не ставляться.
Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду керувався тим, що є судове рішення, яке набрало законної сили та яким скасовано рішення ВККС та ВРЮ, що стали підставою для прийняття оскаржуваного рішення ВРП, а тому таке рішення ВРП також підлягає скасуванню, оскільки підстави, які стали передумовою для його прийняття, скасовано в судовому порядку як протиправні.
Велика Палата Верховного Суду вважає обґрунтованим цей висновок Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду з огляду на таке.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із частиною другою статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Як установлено матеріалами справи, ВККС рішенням від 30 листопада 2011 року № 4573/дп-11 ухвалила внести подання до ВРЮ про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Приморського районного суду м. Одеси за порушення присяги. ВРЮ рішеннями від 18 грудня 2015 року № 1199/0/15-15 та № 1200/0/15-15 відповідно залишила без задоволення скаргу судді ОСОБА_1, а рішення ВККС від 30 листопада 2011 року № 4753/дп-11 - без змін та внесла подання до Верховної Ради України про звільнення з посади судді Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 за порушення присяги.
Верховна Рада України одержала подання ВРЮ і підготовлений цим органом проект Постанови «Про звільнення судді». Однак рішення не прийняла у зв`язку з ненабранням більшості голосів народних депутатів України від конституційного складу Верховної Ради України.
30 вересня 2016 року набрали чинності закони України від 02 червня 2016 року № 1401-VІІІ «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» (далі - Закон № 1401-VІІІ) та від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VІІІ), а 05 січня 2017 року - Закон № 1798-VIIІ.
Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1401-VІІІ з дня набрання чинності цим Законом призначення, припинення повноважень та звільнення суддів здійснюється відповідно до Конституції України з урахуванням внесених цим Законом змін.
Згідно зі статтею 112 Закону № 1402-VIII суддя може бути звільнений з посади виключно з підстав, визначених частиною шостоюстатті 126 Конституції України. 
Рішення про звільнення судді з посади ухвалює ВРП у порядку, встановленому Законом України «Про Вищу раду правосуддя».
На виконання наведених вище положень законів України № 1401-VІІІ та № 1402-VIII, Верховна Рада України листом від 28 жовтня 2016 року передала до ВРП матеріали щодо звільнення  ОСОБА_1 з посади судді Приморського районного суду м. Одеси.
Відповідно до пункту 14 розділу ІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1798-VIIІ матеріали та подання ВРЮ про звільнення суддів, за якими до набрання чинності Законом № 1401-VІІІ не прийнято рішення Президентом України чи Верховною Радою України, передаються до ВРП для ухвалення рішення про звільнення суддів з посад з підстав, зазначених у поданнях. Рішення про звільнення судді з посади ухвалюється ВРП у пленарному складі без виклику судді, щодо якого розглядається питання про звільнення. Регламентом ВРП може бути передбачена спрощена процедура розгляду цього питання.
Суддя, щодо якого до набрання чинності Законом № 1401-VІІІ ВРЮ внесено подання про його звільнення з посади за порушення ним присяги і рішення щодо якого не було прийнято Президентом України чи Верховною Радою України, звільняється з посади судді на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України.
Перевіряючи обґрунтованість рішення ВРП щодо наявності підстав для притягнення судді до дисциплінарної відповідальності та звільнення її з посади судді на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України (вчинення істотного дисциплінарного проступку, грубе чи систематичне нехтування обов`язками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді), Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне зазначити таке.
Відповідно до пункту 1 частини восьмої статті 109 Закону № 1402-VIII дисциплінарне стягнення у виді подання про звільнення судді з посади застосовується у разі вчинення суддею істотного дисциплінарного проступку, грубого чи систематичного нехтування обов`язками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді.
Частиною дев`ятою вказаної статті передбачено, що істотним дисциплінарним проступком або грубим нехтуванням обов`язками судді, що є несумісним зі статусом судді або виявляє його невідповідність займаній посаді, може бути визнаний, зокрема, будь-який з таких фактів:
1) суддя допустив поведінку, що порочить звання судді або підриває авторитет правосуддя, у тому числі в питаннях моралі, чесності, непідкупності, відповідності способу життя судді його статусу, дотримання інших етичних норм та стандартів поведінки, які забезпечують суспільну довіру до суду;
2) суддя вчинив дисциплінарний проступок, маючи непогашене дисциплінарне стягнення (крім попередження чи догани), або має два непогашених дисциплінарних стягнення;
3) установлено факт недоброчесної поведінки судді, у тому числі здійснення суддею або членами його сім`ї витрат, що перевищують доходи такого судді та доходи членів його сім`ї, законність джерел яких підтверджена; встановлення невідповідності рівня життя судді задекларованим ним та членами його сім`ї майну і доходам; використання статусу судді з метою незаконного отримання ним або третіми особами матеріальних благ або іншої вигоди;
4) суддю визнано судом винним у вчиненні корупційного правопорушення або правопорушення, пов`язаного з корупцією;
5) суддя не виконав вимоги рішення органу, що здійснює дисциплінарне провадження щодо судді, ухваленого на підставі пункту 4 частини першої цієї статті, або за результатами кваліфікаційного оцінювання, призначеного відповідно до пункту 4 частини першої цієї статті, суддя не підтвердив здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді;
6) суддя умисно не подав декларацію доброчесності чи декларацію родинних зв`язків у встановлені строки або умисно задекларував недостовірні (в тому числі неповні) твердження у декларації доброчесності;
7) суддя допустив інше грубе порушення закону, що підриває суспільну довіру до суду.
За приписами частини другої статті 115 Закону № 1402-VIII факти, що свідчать про вчинення істотного дисциплінарного проступку, грубе чи систематичне нехтування обов`язками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді, мають бути встановлені ВРП (її відповідним органом).
Дослідивши зміст оскаржуваного позивачем рішення ВРП, Велика Палата Верховного Суду зазначає, що воно констатує висновок рішення ВККС від 30 листопада 2011 року № 4573/дп-11, не містить власних висновків щодо того, які саме дії судді  ОСОБА_1 свідчать про вчинення нею істотного дисциплінарного проступку.
При цьому, як установив Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, рішення ВККС від 30 листопада 2011 року № 4573/дп-11, покладене в основу оскаржуваного в цій справі рішення ВРП, було предметом оскарження в судовому порядку. Так, за результатами розгляду справи № 800/197/17 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду постановою від 11 червня 2018 року, залишеною без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 17 січня 2019 року, позов задовольнив: визнав протиправними і скасував рішення ВККС від 30 листопада 2011 року № 4573/дп-11, рішення ВРЮ від 18 грудня 2015 року № 1199/0/15-15 «Про залишення скарги судді Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 на рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 30 листопада 2011 року № 4573/дп-11 без задоволення», рішення ВРЮ від 18 грудня 2015 року № 1200/0/15-15 «Про внесення подання до Верховної Ради України про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Приморського районного суду м. Одеси за порушення присяги».
У справі № 800/197/17 суди встановили, що дії ОСОБА_1 , які стали підставою для порушення дисциплінарної справи стосовно неї, були вчинені 29 січня 2007 року, однак рішення ВККС про внесення подання до ВРЮ про звільнення її з посади судді Приморського районного суду м. Одеси за порушення присяги ухвалене 30 листопада 2011 року, а рішення ВРЮ про внесення подання до Верховної Ради України про звільнення ОСОБА_1 з посади судді - 18 грудня 2015 року. За наведених обставин суди у справі № 800/197/17 дійшли висновку про порушення визначених законом строків притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за порушення присяги судді.
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову з урахуванням наявності судового рішення, яке набрало законної сили та яким скасовано рішення ВККС та ВРЮ, що стали підставою для прийняття оскаржуваного рішення ВРП, тому таке рішення ВРП також підлягає скасуванню, оскільки підстави, які стали передумовою для його прийняття, скасовано в судовому порядку. 
При цьому обставини, встановлені рішенням Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 11 червня 2018 року у справі № 800/197/17 щодо звільнення  ОСОБА_1 з посади, в силу норми частини четвертої статті 78 КАС України є такими, що не потребують доказування при вирішенні цієї справи. До того ж оскаржуване рішення ВРП про звільнення позивача з посади судді на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України є похідним від рішення ВККС, яке було предметом розгляду Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду та Великої Палати Верховного Суду.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки рішення суду першої інстанції ухвалено внаслідок повного з`ясування обставин справи, що мають значення для її вирішення, з дотриманням норм процесуального права та ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права, Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 18 лютого 2019 року - без змін.
Керуючись статтями 266, 308, 310, 315, 316, 322, 325 КАС України, Велика Палата Верховного Суду
ПОСТАНОВИЛА:
1. Апеляційну скаргу Вищої ради правосуддя залишити без задоволення.
2. Рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 18 лютого 2019 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                                                      В. С. Князєв
 
Суддя-доповідач                                                                                                  О. С. Золотніков 
 
Судді:                            Н. О. Антонюк                                                        Н. П. Лященко
 
                                               С. В. Бакуліна                                                         О. Б. Прокопенко
 
                                      В. В. Британчук                                                     В. В. Пророк
 
                                               Ю. Л. Власов                                                           Л. І. Рогач
 
                                      Д. А. Гудима                                                                       О. М. Ситнік
 
Ж. М. Єленіна                                                         О. С. Ткачук
 
                                      О. Р. Кібенко                                                                       В. Ю. Уркевич
 
                                      Л. М. Лобойко