ПОСТАНОВА
Іменем України

21 серпня 2019 року 
Київ
справа №450/1448/14-а
адміністративне провадження №К/9901/11776/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого Тацій Л.В., 
суддів: Рибачука А.І., Стеценка  С.Г., -
розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Пустомитівського районного суду Львівської області від 17   липня 2014 року (прийняту судом у складі судді Мельничук І.І.) та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 20 січня 2016 року (постановлену судом у складі: головуючого судді Костіва М.В., суддів: Шавеля Р.М., Бруновської Н.В.) у справі за позовом   ОСОБА_1 до Пасіки-Зубрицької сільської ради Пустомитівського району Львівської області (далі - Сільрада) про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,   -
ВСТАНОВИВ:
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
У червні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив скасувати повторне рішення Сільради від 15 квітня 2014 року та зобов`язати  відповідача надати йому дозвіл на приватизацію земельної ділянки розміром 0,05 га, яка прилягає до його ділянки, і якою він користується більше ніж двадцять років.
Короткий зміст рішень судів першої й апеляційної інстанцій
Пустомитівський районний суд Львівської області постановою від 17 липня 2014 року відмовив у задоволенні позову.
Львівський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 20 січня 2016 року рішення суду першої інстанції залишив без змін.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з рішенням якого погодився і суд апеляційної інстанції, виходив із того, що на момент звернення позивача із заявою до Сільради 11 березня 2014 року генеральним планом населеного пункту було передбачено використання земельної ділянки, на яку претендує позивач, для встановлення дитячого майданчика, тому рішення сільради від 15 квітня 2014 року є законним і обґрунтованим.
Крім того, суд зазначив, що Державним актом на право приватної власності на землю від 30 грудня 1994 року підтверджується право ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,1012 га, яка розташована на території с. Пасіки-Зубрицькі Зубрянської сільської ради для ведення особистого підсобного господарства. В іншій частині рішення Зубрянської сільської ради від 11 вересня 1992 року та від 04 лютого 1994  року позивачем реалізовані не були.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
09 лютого 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, у якій просить рішення судів попередніх інстанцій скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позову.
У скарзі посилається на те, що суд не мав права повторно давати оцінку питанню щодо розташування дитячого майданчику на його (позивача) ділянці, коли раніше рішенням цього ж суду було встановлено, що згідно з наданим відповідачем планом забудови села не визначено де має бути розташований дитячий майданчик, і це рішення набрало законної сили. Суди не врахували того, що він (позивач) багаторазово звертався до Сільради з проханням надати дозвіл на приватизацію земельної ділянки, оскільки не міг без цих дозволів почати процес приватизації чи реєстрації. Колегія судді встановила, що немає доказів про користування спірною ділянкою, хоч в суді першої інстанції відповідач підтвердив факт користування позивачем земельною ділянкою.
Йдеться у скарзі й про те, що під час апеляційного розгляду безпідставно був замінений склад суду.
Однією з причин відмови у задоволенні позову судом зазначено те, що позивач не сплачував  платежі за користування земельною ділянкою, проте стаття 281 Податкового кодексу України звільняє пенсіонерів від сплати будь-яких податків за користування земельними ділянками.
Зазначає позивач і про те, що суд апеляційної інстанції однобоко розглянув його апеляційну скаргу, скопіював рішення суду першої інстанції, не вникнув у суть справи.
ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ ТА КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Вищий адміністративний суд України ухвалою від 01 березня 2016 року відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 
15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 3 жовтня 2017   року №   2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів». З цієї дати набула чинності нова редакція Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС).
Згідно з підпунктом 4 пункту 1 Перехідних положень КАС касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
На виконання вимог підпункту 7 пункту 1 Перехідних положень справа була передана до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду. 
Відповідно до повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13   червня 2019 року визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Тацій Л.В., судді: Рибачук А.І., Стеценко С.Г., справу передано головуючому судді.
СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
11 березня 2014 року позивач звернувся до Сільради із заявою про безоплатну передачу земельної ділянки у приватну власність.
Рішенням ХХХ сесії шостого демократичного скликання від 15 квітня 2014 року ОСОБА_1 відмовлено в передачі у приватну власність земельної ділянки площею 0,05 га, оскільки розробленим генеральним планом с.   Пасіки-Зубрицькі та с.  Горішній Пасіки-Зубрицької сільської ради Пустомитівського району Львівської області, в цій частині передбачено встановлення дитячого майданчика.
Рішенням ХХІ сесії шостого демократичного скликання Сільради від 28 грудня 2012  року «Про затвердження генерального плану с.   Пасіки-Зубрицькі та с.   Горішній» затверджено містобудівну документацію «Генеральний план с.   Пасіки-Зубрицькі та с.  Горішній, Пустомитівського району Львівської області», розроблений ДП ПІ Львівський Промбудпроект» з розрахунковим періодом до 2032 року.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Статтею 118 Земельного кодексу України (далі - ЗК) регламентовано порядок передачі земель комунальної власності безоплатно у власність фізичних осіб.
Так, згідно з частиною першою цієї статті громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.
Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки (частина друга статті 118 ЗК).
Відповідний орган місцевого самоврядування або орган виконавчої влади в місячний термін розглядає клопотання і надає дозвіл підприємствам, установам та організаціям на розробку проекту приватизації земель (частина четверта статті 118 ЗК).
Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначенні земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) <…> (частина шоста статті 118 ЗК).
Згідно з частиною сьомою статті 118 ЗК відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови   у наданні такого дозволу може бути   лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
Суди першої й апеляційної інстанцій проаналізували наведені вище норми матеріального права, належним чином дослідили докази у справі і встановили, що рішенням XXI сесії шостого демократичного скликання Сільради від 28   грудня 2012  року «Про затвердження генерального плану с. Пасіки-Зубрицькі та с.   Горішній» затверджено містобудівну документацію «Генеральний план с. Пасіки-Зубрицькі та с.  Горішній Пустомитівського району Львівської області», розроблений ДП ПІ Львівський «Промбудпроект» з розрахунковим періодом до 2032 року, і на момент звернення позивача із заявою до Сільради 11 березня 2014 року генеральним планом населеного пункту було передбачено використання цієї земельної ділянки для встановлення дитячого майданчика.
В аспекті наведеного слід зазначити, що відповідно до статті 341   Кодексу адміністративного судочинства України, у чинній на сьогодні редакції, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Доводи касаційної скарги про те, що у процесі розгляду справи безпідставно був змінений склад суду є необґрунтованими. Так, як видно з журналу судового засідання від 20 січня 2016 року, колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду у складі головуючого судді Костіва М.В. та суддів: Шавеля Р.М., Бруновської Н.В., розглянули справу в апеляційному порядку спочатку, відводу цій колегії суддів не було заявлено, а ні   ОСОБА_1 , а ні його представником. Понад те, на обґрунтування цього доводу ОСОБА_1 у касаційній скарзі не наведено аргументів, які б ставили під сумнів повноважність зазначеного складу суду.
Інші доводи, наведені у касаційній скарзі, були предметом перевірки судом апеляційної інстанції і свого підтвердження не знайшли.
Враховуючи наведене, Суд визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень, внаслідок чого касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а судові рішення - без змін.
Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, - 
постановив:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Пустомитівського районного суду Львівської області від 17 липня 2014  року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 20 січня 2016  року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                           Л.В. Тацій
Судді          :                                                                                           А.І. Рибачук
                                                                                                      С.Г. Стеценко