ПОСТАНОВА
Іменем України
 
2 липня 2019 року
м. Київ
Справа № 911/2012/17
Провадження № 12-44гс19
Велика Палата Верховного Суду у складі:
головуючого судді  Князєва В. С.,
судді-доповідача Бакуліної С. В.,
суддів Анцупової Т. О., Британчука В. В., Власова Ю. Л., Гриціва М. І., Гудими Д. А., Данішевської В. І., Єленіної Ж. М., Кібенко О. Р., Лобойка Л. М., Прокопенка О. Б., Рогач Л. І., Ситнік О. М., Уркевича В. Ю., Яновської О. Г.,
 
за участю:
секретаря судового засідання Федорченка В. М., 
першого заступника прокурора Київської області (від прокуратури                    Скрипка М. В.),
позивача - Приватного акціонерного товариства «Росава»(представники - арбітражний керуючий Кіцул С. Б., адвокат Піддубний О. Ю., Поліщук А. А.), 
відповідача - Білоцерківської міської ради Київської області (представники Кириленко Т. К., Щвець С. С.), 
третьої особи - Відкритого акціонерного товариства «Росава» (представник             Ямбур С. М.), 

розглянула у відкритому судовому засіданні касаційні скарги Білоцерківської міської ради Київської області та першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Білоцерківської міської ради Київської області на постанову Північного апеляційного господарського суду від 4 грудня 2018 року (головуючий Верховець А. А., судді Доманська М. Л., Сотніков С. В.) та рішення Господарського суду Київської області від 13 червня 2018 року (суддя Мальована Л. Я.) у справі № 911/2012/17 за позовом Приватного акціонерного товариства «Росава» до Білоцерківської міської ради Київської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Відкрите акціонерне товариство «Росава» про визнання протиправним та скасування окремих положень рішення та за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, - Відкритого акціонерного товариства «Росава» до Білоцерківської міської ради Київської області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні Відкритого акціонерного товариства «Росава» - Фонду державного майна України, за участю третьої особи - Приватного акціонерного товариства «Росава», про визнання протиправним та скасування окремих положень рішення.
1. Короткий зміст позовних вимог та заперечень
1.1. У червні 2017 року Приватне акціонерне товариство «Росава» (далі - ПрАТ «Росава») як кредитор боржника (Відкритого акціонерного товариства «Росава», далі - ВАТ «Росава») та ВАТ «Росава» звернулися до Господарського суду Київської області з позовом про визнання протиправним та скасування рішення Білоцерківської міської ради Київської області (далі - Міська рада) від 8 вересня 2016 року № 236-15-VІІ «Про затвердження переліку комунальної інфраструктури м. Біла Церква» в частині включення в перелік майна об`єктів комунальної інфраструктури м. Біла Церква належних ВАТ «Росава» об`єктів, а саме: палац культури «Росава» за адресою: м. Біла Церква, вул.  Леваневського, 53 (нежитлова будівля (літ. «А-3») площею9194,5 кв. м; нежитлова будівля                     (літ. «Б») площею 1126,7 кв. м); поліклініказа адресою:  м. Біла Церква, вул. Леваневського, 140 (площею 5917,8 кв. м).
1.2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірні об`єкти нерухомості були приватизовані ВАТ «Росава» в установленому порядку і є власністю товариства, тому вони не відносяться до об`єктів комунальної інфраструктури, які в порядку статей 41, 42 Закону України від 14 травня 1992 року № 2343-XII «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (у редакції Законувід 22 грудня 2011 року № 4212-VІ, чинній з 19 січня 2013 року; далі - Закон № 4212-VІ) підлягають передачі в комунальну власність територіальної громади, у зв`язку з чим у Міської ради не було законних підстав для винесення оскаржуваного в судовому порядку рішення.
1.3. Заперечення проти позову обґрунтовані тим, що спірні об`єкти належать до об`єктів соціальної інфраструктури, які відповідно до статті 42 Закону № 4212-VІ як майнові активи банкрута - ВАТ «Росава» обов`язково передаються до комунальної власності відповідної територіальної громади. При цьому така передача відбувається без жодних додаткових умов. З огляду на функціональну важливість об`єктів соціальної інфраструктури для задоволення соціально-побутових потреб населення, палац культури «Росава» та поліклініка (медико-санітарна частина ВАТ «Росава») відповідно мають ознаки об`єктів соціальної сфери та відносяться до комунальної інфраструктури міста, а отже, підлягають передачі у комунальну власність.
2. Фактичні обставини справи, встановлені судами
2.1.  Суди встановили, що згідно з наказом Фонду державного майна України від 24 жовтня 1996 року № 76-АТ Білоцерківське державне виробниче об`єднання «Білоцерківшина» було перетворене у ВАТ «Росава».
2.2. Спірне майно, а саме палац культури ВАТ «Росава» та поліклініка (медико-санітарна частина ВАТ «Росава»), передане ВАТ «Росава» відповідно до вказаного вище наказу, внесене до статутного фонду ВАТ «Росава», зареєстроване та належить останньому на праві власності.
2.3. Відповідно до розділу 2 Плану приватизації Білоцерківського державного виробничого об`єднання «Білоцерківшина», правонаступником якого є ВАТ «Росава», затвердженого наказом Фонду державного майна України від               3 жовтня 1996 року, до складу підприємства входять: головний шинний завод, житлово-комунальне господарство, радгосп «Шинник», комбінат громадського харчування та об`єкти соціально-побутового і медичного призначення: три дитячі дошкільні заклади, Будинок юних техніків, дитячий оздоровчий табір з базою відпочинку, медико-санітарна частина, санаторій-профілакторій, палац культури і техніки, спортивний клуб «Рось».
2.4. Виробниче об`єднання «Білоцерківшина» є цілісним технологічним і виробничим комплексом, усі підрозділи якого пов`язані єдиною системою конструкторської і технологічної підготовки виробництва, постачання сировини та збуту продукції, транспортного забезпечення, ремонту та обслуговування обладнання, виробничих будівель і споруд та об`єктів соціально-побутового призначення, управління підприємством, організації побуту та оздоровлення працівників.
2.5. Згідно з додатком до акта № 2 оцінки вартості цілісного майнового комплексу Білоцерківського державного виробничого об`єднання «Білоцерківшина», затвердженого наказом Фонду державного майна України  від 31 травня 1996 року № 15-014, не підлягали приватизації лише такі об`єкти: дитячі дошкільні заклади № 32, 33, 48; Будинок юних техніків; човнова станція на р. Рось; будівлі та основні засоби: бомбосховища № 5, 6; воєнізована пожежна частина; автомобільна дорога між селами Завадівка - Лобачів Володарського району Київської області.
2.6. Відповідно до пункту 3.4 Плану приватизації палац культури «Росава» та поліклініка (медико-санітарна частина ВАТ «Росава») обліковуються на балансі підприємства-банкрута, включені до статутного фонду створюваного акціонерного товариства.
2.7. Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 86423539 від 4 травня 2017 року право власності на палац культури «Росава» за адресою:м. Біла Церква, вул. Леваневського , 53 (нежитлова будівля (літ.            «А-3») площею 9194,5 кв. м; нежитлова будівля (літ. «Б») площею 1126,7 кв. м) та поліклініку за адресою: м. Біла Церква, вул. Леваневського, 140 (площею          5917,8 кв. м) зареєстровано за ВАТ «Росава»; підстава виникнення права власності - наказ Фонду державного майна України від 24 жовтня 1996 року № 76-АТ. Відповідна інформація відображена також у статуті товариства.
2.8. Згідно з протоколом № 1 засідання центральної інвентаризаційної комісії ВАТ  «Росава» від 29 жовтня 2015 року палац культури ВАТ «Росава» та поліклініка (медико-санітарна частина ВАТ «Росава») перебувають на балансі ВАТ «Росава».
2.9. Таким чином, спірне майно  - палац культури «Росава» та поліклініка (медико-санітарна частина ВАТ «Росава») є приватизованим ВАТ «Росава» у встановленому порядку.
2.10. Господарський суд Київської області постановою від 17 листопада           2015 року у справі № Б8/191-10 припинив процедуру розпорядження майном боржника - ВАТ «Росава»; визнав банкрутом ВАТ «Росава» та відкрив відносно нього ліквідаційну процедуру; ліквідатором призначив арбітражного керуючого Кіцула Сергія Богдановича.
2.11. У подальшому, 8 вересня 2016 року, Міська рада прийняла рішення             № 236-15-VII «Про затвердження переліку комунальної інфраструктури м. Біла Церква», яким до об`єктів комунальної інфраструктури м. Біла Церква віднесено, зокрема палац культури «Росава» за адресою: м. Біла Церква, вул. Леваневського, 53 (нежитлова будівля (літ. «А-3») площею 9194,5 кв. м; нежитлова будівля (літ. «Б») площею 1126,7 кв. м); поліклініку за адресою:           м. Біла Церква, вул. Леваневського , 140 (площею 5917,8 кв. м).
3. Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
3.1. Господарський суд Київської області рішенням від 13 червня 2018 року, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 4 грудня 2018 року, у задоволенні позову ПрАТ «Росава» відмовив. Позов ВАТ «Росава» задовольнив. Визнав протиправним та скасував рішення Міської ради від 8 вересня 2016 року № 236-15-VІІ «Про затвердження переліку комунальної інфраструктури м. Біла Церква» в частині включення в перелік майна комунальної інфраструктури м. Біла Церква належних ВАТ «Росава» обєктів, а саме: палац культури «Росава» за адресою: м. Біла Церква, вул.  Леваневського, 53 (нежитлова будівля (літ. «А-3») площею 9194,5 кв. м; нежитлова будівля (літ. «Б») площею 1126,7 кв. м); поліклініка за адресою:            м. Біла Церква, вул. Леваневського, 140 (площею 5917,8 кв. м).
3.2. Задовольняючи позовні вимоги ВАТ «Росава», суди першої й апеляційної інстанцій указали на преюдиційність обставин, установлених у справі           № Б8/191-10, про те, що зазначені об`єкти нерухомості - палац культури ВАТ «Росава» та поліклініка (медико-санітарна частина ВАТ «Росава») були приватизовані банкрутом в установленому порядку і є власністю підприємства, вони хоч і є об`єктами соціальної-побутової сфери, а саме соціальної інфраструктури, однак не відносяться до об`єктів комунальної інфраструктури, які в порядку статей 41, 42 Закону № 4212-VІпідлягають передачі в комунальну власність територіальної громади. У частині відмови в задоволенні позову ПрАТ «Росава» суди виходили з обставин відсутності порушеного права цього позивача як кредитора ВАТ «Росава».
4. Вимоги касаційних скарг та короткий зміст наведених у них доводів
4.1. Не погодившись із постановою Північного апеляційного господарського суду від 4 грудня 2018 року та рішенням Господарського суду Київської області від                     13 червня 2018 року, Міська рада та перший заступник прокурора Київської області звернулися з касаційними скаргами до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, в яких просять скасувати зазначенні судові рішення в частині задоволення позовних вимог третьої особи - ВАТ «Росава» та прийняти в цій частині нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову цього товариства повністю.
4.2. Так, на обґрунтування касаційних скарг Міська рада та перший заступник прокурора Київської області указали на помилковість висновків судів про те, що спір у цій справі стосується приватноправових, а не публічно-правових відносин, оскільки виник із суб`єктом владних повноважень щодо прийнятого ним рішення.
4.3. Скаржники зазначили, що об`єкти соціальної інфраструктури, до якої належать і палац культури, і санітарно-медична частина, за безпосереднім цільовим призначенням входять до складу комунальної інфраструктури, яка забезпечує життєдіяльність територіальної громади - сукупності місцевих жителів, об`єднаних спільним проживанням у межах адміністративно-територіальної одиниці.
4.4. Також наголошують на тому, що спірне рішення Міської ради жодним чином не змінило правовий статус майна, не зменшило обсяг ліквідаційної маси банкрута - ВАТ «Росава», яка до цього часу не затверджена судом у справі про банкрутство, таким чином, не створює жодних правових наслідків для ВАТ «Росава».
5. Доводи інших учасників справи
5.1. ПрАТ «Росава» і ВАТ «Росава» у своїх відзивах на касаційні скарги зазначають, що судові рішення є законними та обґрунтованими з огляду на те, що спірні об`єкти нерухомого майна є об`єктами соціально-побутового призначення, тобто соціальної інфраструктури, проте законодавець не надає цим об`єктам статусу об`єктів комунальної інфраструктури.
5.2. Також указують на те, що примусове відчуження об`єктів права приватної власності може застосовуватися лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості.
6. Позиція Великої Палати Верховного Суду у справі
6.1. Оскільки Міська рада та перший заступник прокурора Київської області оскаржують судові рішення з підстав порушення правил предметної та суб`єктної юрисдикції, справа разом із касаційними скаргами була прийнята до розгляду Великою Палатою Верховного Суду на підставі частини шостої статті 302 Господарського процесуального кодексу України (далі -  ГПК України).
Щодо юрисдикції спору
6.2. Відповідно до статті 1 ГПК України в редакції, чинній на момент звернення позивачів до суду, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб`єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з установленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
6.3. Згідно із частиною третьою статті 22 Закону України від 2 червня                     2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» місцеві господарські суди розглядають справи, що виникають із господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені законом до їх юрисдикції.
6.4.Господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, урегульованих Цивільним кодексом України (далі - ЦК України), Господарським кодексом України, іншими актами господарського й цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.
6.5.Господарські суди на загальних підставах вирішують усі спори між суб`єктами господарської діяльності, а також спори, пов`язані з вимогами про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктом публічно-правових відносин, - за умови, що такі вимоги не об`єднуються з вимогою вирішити публічно-правовий спір і за своїм суб`єктним складом підпадають під дію статті 1 ГПК України.
6.6. У випадку, якщо суб`єкт (у тому числі орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа) у спірних правовідносинах не здійснює владних управлінських функцій щодо іншого суб`єкта, який є учасником спору, такий спір не має встановлених нормами Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) ознак справи адміністративної юрисдикції та, як наслідок, не повинен вирішуватися адміністративним судом.
6.7.Суб`єктом владних повноважень згідно зі статтею 3 КАС України в редакції, чинній на момент звернення із цим позовом, є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхні посадові чи службові особи, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.
6.8.Отже, необхідною та єдиною ознакою суб`єкта владних повноважень є здійснення цим суб`єктом владних управлінських функцій, які він повинен здійснювати саме в тих правовідносинах, у яких виник спір.
6.9.Таким чином, справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду спір, який виник між двома (кількома) суб`єктами стосовно їхніх прав та обов`язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого суб`єкта (інших суб`єктів), а останній, відповідно, зобов`язаний виконувати вимоги та приписи такого владного суб`єкта.
6.10. Натомість, однією з визначальних ознак приватноправових відносин є наявність майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.
6.11. Тобто справи у спорах за участю державних органів та органів місцевого самоврядування, що виникають з правовідносин, у яких державні органи та органи місцевого самоврядування реалізують повноваження власника майна, а також в інших спорах, які виникають з майнових відносин приватноправового характеру, за відповідності складу сторін спору підвідомчі господарським судам.
6.12. Суди встановили, що оскаржуваним рішенням Міської ради від                          8 вересня 2016 року № 236-15-VII «Про затвердження переліку комунальної інфраструктури м. Біла Церква» затверджено перелік майна, що становить комунальну інфраструктуру м. Біла Церква. У додаток до цього рішення включено зокрема: палац культури «Росава» (нежитлова будівля площею           9194,5 кв. м, літ. «А-3», нежитлова будівля площею 1126,7 кв. м літ. «Б», на вулиці Леваневського, 53 в м. Біла Церква ); поліклініка на   вулиці Леваневського,140 в м. Біла Церква площею 5917,8 кв.м.
6.13. Велика Палата Верховного Суду вважає, що звернення позивача та третьої особи з позовами до Міської ради щодо оскарження вищевказаного рішення не є підставою для розгляду цього спору в порядку адміністративного судочинства, оскільки ВАТ «Росава» як власник майна і ПрАТ «Росава» як кредитора                   ВАТ «Росава» у справі про банкрутствозвернулися за захистом порушених прав, що виникли у правовідносинах щодо захисту права власності на майно від дій відповідача, який спірним рішенням включив спірне майно до переліку комунальної інфраструктури. 
6.14. Відтак з урахуванням характеру спірних правовідносин справа підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.
Щодо розгляду спору по суті
6.15. Відповідно до частини першої статті 42Закону № 4212-VІ усі види майнових активів (майно та майнові права) банкрута, які належать йому на праві власності або господарського відання на дату відкриття ліквідаційної процедури та виявлені в ході ліквідаційної процедури, включаються до складу ліквідаційної маси, за винятком об`єктів житлового фонду, в тому числі гуртожитків, дитячих дошкільних закладів та об`єктів комунальної інфраструктури, що належать юридичній особі - банкруту, які передаються в порядку, встановленому законодавством, до комунальної власності відповідних територіальних громад без додаткових умов і фінансуються в установленому порядку.
6.16. У застосовуванні положення частини першої статті 42 Закону № 4212-VІ необхідно виходити із загальної спрямованості цього Закону на максимальне задоволення вимог кредиторів за рахунок коштів, отриманих від продажу майна боржника. Розуміння положень цієї статті таким чином, що майно боржника, яке йому належить на праві власності, буде безоплатно передано у комунальну власність, суперечить загальній спрямованості цієї норми. Отже, у наведеній нормі права йдеться про майно, яке належить боржнику як володільцю, а не як власнику і яке він повинен у випадку банкрутства передати (повернути) в порядку, встановленому законодавством, територіальній громаді. Таке майно не включається до складу ліквідаційної маси.
6.17. Частиною тринадцятою статті 41 Закону № 4212-VІ визначено, що у разі ліквідації підприємства - банкрута, зобов`язаного згідно із законодавством передати територіальній громаді об`єкти житлового фонду, в тому числі гуртожитки, дитячі дошкільні заклади та об`єкти комунальної інфраструктури, арбітражний керуючий (ліквідатор) передає, а орган місцевого самоврядування приймає такі об`єкти без додаткових умов у порядку, встановленому законодавством.
6.18.Таким чином, Закон № 4212-VІ установлює обов`язок ліквідатора передати органу місцевого самоврядування об`єкти комунальної інфраструктури, які не належать боржнику на праві власності.
6.19. Комунальна інфраструктура міста - це комплекс установ і підприємств, які відповідають за своєчасне і нормальне надання послуг населенню у сфері комунальних служб (каналізація і водопостачання, теплопостачання, електропостачання, транспорт і дороги, інженерні комунікації тощо). Термін «інфраструктура» походить від поєднання двох латинських слів: infra - «нижче», «під» та structura - «будівля», «розташування» і в сучасних умовах вживається для позначення сукупності споруд, будівель, систем і служб, необхідних для функціонування галузей матеріального виробництва та забезпечення умов життєдіяльності суспільства.
6.20. Згідно із частиною першою статті 2 Закону України від 3 березня 1998 року № 147/98-ВР «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності» (далі - Закон № 147/98-ВР) об`єктами передачі є: об`єкти житлового фонду, гуртожитки та інші об`єкти соціальної інфраструктури (навчальні заклади, заклади культури (крім кінотеатрів), фізичної культури та спорту, охорони здоров`я (крім санаторіїв, профілакторіїв, будинків відпочинку та аптек), соціального забезпечення, дитячі оздоровчі табори), які перебувають у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, установ, організацій (далі - підприємств) або не увійшли до статутного капіталу господарських товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації), у тому числі не завершені будівництвом.
6.21. Пунктом 17 частини першої статті 1 Закону України від 14 грудня                     2010 року № 2778-VI «Про культуру» (далі - Закон № 2778-VI) надано визначення поняття «об`єкти культурного призначення», згідно з яким це цілісні майнові комплекси клубних закладів (клубів, будинків культури, палаців культури тощо), парків культури та відпочинку, бібліотек, музеїв, архівів історико-культурних заповідників, театрально-видовищних закладів (театрів, філармоній, концертних організацій, музичних колективів, ансамблів тощо), кінотеатрів, інших закладів культури; пам`ятки культурної спадщини, предмети колекцій, зібрання, фонди, будівлі, споруди культурного призначення та інші культурні цінності.
6.22. Отже, палац культури ВАТ «Росава» та поліклініка (медико-санітарна частина ВАТ «Росава») відповідно до Плану приватизації Білоцерківського державного виробничого об`єднання «Білоцерківшина» (правонаступник ВАТ «Росава») є об`єктами соціально-побутового призначення, тобто соціальної інфраструктури, проте законодавець не надає цим об`єктам статусу об`єктів комунальної інфраструктури.
6.23. Разом з тим згідно із частиною другою статті 2 Закону № 147/98-ВР не можуть бути об`єктами передачі з державної у комунальну власність об`єкти, щодо яких є відповідне рішення про їх приватизацію.
6.24. Зазначена норма кореспондується із частиною дев`ятою статті 42 Закону № 4212-VІ, згідно з якою державне майно, яке не увійшло до статутного капіталу господарського товариства у процесі приватизації (корпоратизації) та перебуває на балансі банкрута, не включається до складу ліквідаційної маси.
6.25. Таким чином, територіальній громаді передаються лише ті об`єкти комунальної інфраструктури, які не увійшли до статутного капіталу господарського товариства у процесі приватизації (корпоратизації), хоч і перебувають на балансі банкрута.
6.26. З огляду на вищевикладене й те, що зазначені об`єкти нерухомості -  палац культури ВАТ «Росава» та поліклініка (медико-санітарна частина ВАТ «Росава») були приватизовані банкрутом у встановленому законом порядку і є приватною власністю підприємства, вказані об`єкти хоч і є об`єктами соціальної-побутової сфери, а саме соціальної інфраструктури, однак не відносяться до об`єктів комунальної інфраструктури, які в порядку статей 41, 42 Закону № 4212-VІ підлягають передачі в комунальну власність територіальній громаді, а тому Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновком судів першої та апеляційної інстанцій про відсутність підстав для передачі палацу культури ВАТ «Росава» та поліклініки (медико-санітарної частина ВАТ «Росава») в комунальну власність.
6.27. При цьому Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне зазначити, що приймаючи оспорюване рішення Міська рада фактично змінила режим належного ВАТ «Росава» на праві власності майна об`єкта соціальної інфраструктури на режим майна комунальної власності -  об`єкт комунальної інфраструктури, що згідно зі статтею 42 Закону № 4212-VІ є підставою для передачі майна у комунальну власність і фактично призведе до зміни власника майна.
6.28. Разом з тим примусове відчуження об`єктів права приватної власності може застосовуватися лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об`єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану.
6.29. Однією з конституційних гарантій прав, зокрема, права власності, є недопущення їх скасування або ж звуження їх змісту та обсягу (стаття 22 Конституції України). Неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, установлених Конституцією України та законом, є однією із загальних засад цивільного законодавства (пункт 2 частини першої статті 3 ЦК України).
6.30. Відповідно до статті 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта. У разі неможливості відновлення попереднього становища власник має право на відшкодування майнової та моральної шкоди.
6.31. Згідно зі статтею 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Суд визнає незаконним та скасовує нормативно-правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.
6.32. Аналогічне положення міститься в частині десятій статті 59 Закону України 21 травня 1997 року № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні», згідно з якою акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.
6.33. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.
6.34. Ураховуючи вищевикладене, зважаючи на відсутність законних підстав для віднесення належних ВАТ «Росава» на праві власності палацу культури ВАТ «Росава» та поліклініки (медико-санітарної частина ВАТ «Росава») до  комунального майна, Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про наявність підстав для визнання протиправним та скасування рішення Міської ради від 8 вересня 2016 року                № 236-15-VII «Про затвердження переліку комунальної інфраструктури м. Біла Церква» в частині включення спірних об`єктів у перелік майна  комунальної інфраструктури м. Біла Церква.
6.35. За змістом частини першої статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
6.36. Перевіривши застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права на підставі встановлених ними обставин та в межах наведених у касаційних скаргах доводів, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про необґрунтованість доводів касаційних скарг та відсутність підстав для скасування судових рішень.
6.37. Ураховуючи викладене, касаційні скарги Міської ради та першого заступника прокурора Київської області підлягають залишенню без задоволення, а оскаржувані постанова суду апеляційної інстанції та рішення суду першої інстанції - залишенню без змін.
6.38. З огляду на висновок Великої Палати Верховного Суду про залишення касаційних скарг без задоволення судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи, покладаються на скаржників.
Керуючись статтями 306, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Велика Палата Верховного Суду
П О С Т А Н О В И Л А:
Касаційні скарги Білоцерківської міської ради Київської області та першого заступника прокурора Київської області залишити без задоволення, апостанову Північного апеляційного господарського суду від 4 грудня 2018 року та рішення Господарського суду Київської області від 13 червня 2018 рокуу справі № 911/2012/17 - без змін. 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Головуючий суддя | В. С. Князєв
Суддя-доповідач | С. В. Бакуліна
Судді:                                       Т. О.Анцупова | О. Р. Кібенко
В. В. Британчук | Л. М. Лобойко
Ю. Л. Власов | О. Б. Прокопенко
М. І. Гриців | Л. І. Рогач
Д. А. Гудима | О. М. Ситнік
В. І. Данішевська | В. Ю. Уркевич
Ж. М. Єленіна | О. Г. Яновська