П О С Т А Н О В А 

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
27 червня 2019 року
м. Київ
Справа № 9901/776/18
Провадження № 11-133заі19                                      
Велика Палата Верховного Суду у складі:
головуючого судді-доповідача Прокопенка О. Б.,
суддів Антонюк Н. О., Анцупової Т. О., Бакуліної С. В., Британчука В. В., Власова Ю. Л., Єленіної Ж. М., Золотнікова О. С., Кібенко О. Р., Лобойка Л. М., Лященко Н. П.,           Пророка В. В., Рогач Л. І., Ситнік О. М., Ткачука О. С., Уркевича В. Ю., 
за участю:
секретаря судового засідання - Ключник А. Ю.,
позивача - ОСОБА_1 
представника позивача - ОСОБА_2 ,
представника відповідача - Цуцкірідзе І.Л.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом  ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя (далі - ВРП) про визнання протиправним і скасування рішення
за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 24 січня 2019 року (судді Гриців М. І.,                    Берназюк Я. О., Смокович М. І., Стародуб О. П., Ханова Р. Ф.),
УСТАНОВИЛА:
13 вересня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просила визнати протиправним і скасувати рішення ВРП від 7 серпня 2018 року                 № 2511/0/15-18, яким задоволено клопотання Генерального прокурора від 2 серпня 2018 року про продовження строку тимчасового відсторонення судді                 ОСОБА_1 від здійснення правосуддя у зв`язку з притягненням її до кримінальної відповідальності до набрання законної сили вироком суду або закриття кримінального провадження.
Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_1 вказала на те, що таке клопотання подано й задоволено всупереч положенням частини шостої статті 64 Закону України від                 21 грудня 2016 року № 1798-VIII «Про Вищу раду правосуддя» (далі - Закон                             № 1798-VIII) та пункту 19.17 Регламенту Вищої ради правосуддя, затвердженого рішенням цього органу від 24 січня 2017 року № 52/0/15-17 (далі - Регламент), які встановлюють заборону на повторне звернення Генерального прокурора або його заступників із клопотанням про продовження строку тимчасового відсторонення судді від здійснення правосуддя, адже рішенням ВРП від 10 липня 2018 року було задоволено попереднє клопотання заступника Генерального прокурора про продовження строку відсторонення судді ОСОБА_1 від 7 червня 2018 року в межах того ж самого кримінального провадження, і таке рішення ВРП в судовому порядку не скасоване.
Крім того, на переконання позивача, задоволене відповідачем клопотання Генерального прокурора про продовження строку відсторонення судді від здійснення правосуддя не вмотивоване відповідно до вимог статті 155, 155-1 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) та пункту 19.4 Регламенту, а мотиви для продовження строку відсторонення судді, викладені у клопотанні, були аналогічні тим, що наводилися в первинному клопотанні про відсторонення і у першому клопотанні про продовження строку цього відсторонення.
Оскаржуване рішення ВРП усупереч пункту 19.20 Регламенту не містить обґрунтування того, що обставини, які стали підставою для тимчасового відсторонення судді, продовжують існувати, а сторона обвинувачення не могла забезпечити досягнення цілей, задля яких застосувала тимчасове відсторонення, іншим способом протягом дії попереднього рішення.
ОСОБА_1 зазначає, що відсутність в оскаржуваному рішенні ВРП мотивів,                з яких відповідач дійшов висновку про існування передбачених пунктом 19.20 Регламенту обставин для продовження строку відсторонення судді, є підставою для його скасування відповідно до частини першої статті 65 Закону № 1798-VIII.                  Крім того, рішення ВРП не відповідає закріпленим у пунктах 2, 3, 5 та 6 частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України вимогам щодо ухвалення цього рішення на підставі та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, обґрунтовано, добросовісно та розсудливо.
Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду рішенням від 24 січня 2019 року відмовив у задоволенні позову. 
Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що у разі передачі обвинувального акта щодо судді до суду Генеральний прокурор або його заступник вправі просити про застосування такого заходу забезпечення, як тимчасове відсторонення судді на цій стадії кримінального провадження. Звернення прокурора на стадії судового провадження про відсторонення судді і рішення ВРП про його задоволення не повинно трактуватись як повторне звернення із клопотанням про тимчасове відсторонення судді від здійснення правосуддя у зв`язку з притягненням до кримінальної відповідальності або із клопотанням про продовження строку такого відсторонення стосовно судді в межах одного кримінального провадження. 
Суд зазначив, що оскаржуване рішення ВРП не суперечить вимогам процесуального та матеріального закону, які регламентують порядок, підстави та строк відсторонення судді від здійснення правосуддя на стадії судового провадження. Клопотання про відсторонення судді на стадії судового провадження є відмінним (окремим) приводом відсторонення у зв`язку з притягненням до кримінальної відповідальності, яке відрізняється від клопотань, що застосовуються на стадії досудового розслідування.
На переконання суду першої інстанції, ВРП, обґрунтовуючи оскаржуване рішення, послалася на обставини і мотиви, які давали підстави для застосування зазначеного заходу забезпечення кримінального провадження.
ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу на зазначене рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, в якій просить скасувати рішення цього суду та ухвалити нове - про задоволення позову.
Скарга мотивована неправильним застосуванням судом першої інстанції норм матеріального права та невідповідністю висновків цього суду обставинам справи.
Так, скаржник зауважує, що ні Закон № 1798-VIII, ні Закон України від 2 червня             2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VIII), ні КПК не містять положень щодо можливості звернення Генерального прокурора чи його заступника до ВРП із клопотанням про тимчасове відсторонення судді та з клопотанням про його продовження окремо на кожній з двох стадій кримінального провадження: окремо на стадії досудового розслідування та окремо на стадії судового провадження. 
ОСОБА_1 також посилається на неповне з`ясування обставин справи, які мають значення для її правильного вирішення, оскільки суд першої інстанції не встановив обставини щодо перевірки ВРП наявності у судді ОСОБА_1 статусу підозрюваної станом на час розгляду клопотання Генерального прокурора від                  2 серпня 2018 року, адже вручення 11 травня 2018 року у кримінальному провадженні № 42018000000000687 зазначеній судді повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення не свідчить про отримання нею статусу підозрюваної, оскільки повідомлення про підозру вручено їй не уповноваженою на те особою, що виключає можливість продовження строку її відсторонення від здійснення правосуддя.  
Крім того, скаржник зазначає, що суд першої інстанції не перевірив доводи про тотожність обґрунтування клопотання Генерального прокурора від 2 серпня                 2018 року про продовження строку тимчасового відсторонення судді та попереднього клопотання його заступника від 27 червня 2018 року про продовження строку тимчасового відсторонення судді від здійснення правосуддя, що також свідчить про повторність клопотання.
ОСОБА_1 посилається на те, що не відповідає дійсності встановлена судом обставина про те, що ВРП відсторонила суддю ОСОБА_1 від здійснення правосуддя за наслідками розгляду клопотання Генерального прокурора на стадії судового провадження на строк до набрання законної сили вироком або закриття кримінального провадження, оскільки ВРП не відсторонила суддю ОСОБА_1 ,  а своїм рішенням повторно продовжила строк її відсторонення від здійснення правосуддя, що не є тотожним. 
Окрім наведеного, ОСОБА_1 посилається нате, що рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 24 січня 2019 року у цій справі ухвалено неповноважним складом суду у зв`язку з необґрунтованою відмовою у задоволенні заяви позивача про відвід судді ОСОБА_4 від розгляду справи у зв`язку з його діями щодо направлення до неї начебто для надання консультації особи, яка є провокатором, і за заявою якої стосовно  ОСОБА_1 порушено кримінальне провадження № 42018000000000687, а також у зв`язку з пов`язаними з цим телефонними розмовами  ОСОБА_1 зі ОСОБА_4 та зустріччю з останнім у Касаційному адміністративному суді з цього питання.
На переконання скаржника, оскаржуване судове рішення не відповідає висловленому раніше висновку Верховного Суду у справі № 800/190/17, відповідно до якого системний аналіз положень частини шостої статті 49 Закону № 1402-VIII, частин першої, шостої статті 64 Закону № 1798-VIIIта статті 155-1 КПК дає підстави для висновку, що законом встановлюється однозначне правило щодо можливості лише разового, на строк до двох місяців, продовження строку відсторонення судді від здійснення правосуддя у зв`язку з притягненням до кримінальної відповідальності, повторне продовження строку відсторонення судді від здійснення правосуддя в межах одного кримінального провадження не допускається. 
Також скаржник посилається на незастосування у цій справі висновку Великої Палати Верховного Суду, висловленого у справі № 9901/514/18, який полягає у тому, що поняття «повторне звернення», яке застосовується в частині шостій статті 64 Закону № 1798-VIII, використовується в розумінні подання звернення, що має ті ж самі змістовні складові. Тобто цією нормою забороняється повторне звернення із клопотанням про відсторонення судді від посади за наявності однакових підстав та фактичних обставин застосування такого заходу забезпечення в кримінальному провадженні. 
У відзиві на апеляційну скаргу ВРП просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, посилаючись на відсутність передбачених частиною першою статті 65 Закону № 1798-VIII підстав для скасування оскаржуваного рішення ВРП про продовження строку тимчасового відсторонення судді від здійснення правосуддя.
ВРП зазначає, що частина шоста статті 64 зазначеного Закону забороняє повторну подачу того самого клопотання про відсторонення від здійснення правосуддя або про продовження строку відсторонення. У цій же справі клопотання Генерального прокурора України Луценка Ю. В. від 2 серпня 2018 року про продовження тимчасового відсторонення судді Окружного адміністративного суду міста Києва ОСОБА_1 від здійснення правосуддя у зв`язку з притягненням до кримінальної відповідальності до набрання законної сили вироком суду або закриття кримінального провадження не є тим самим, що подане повторно, оскільки доводи та обґрунтування, викладені у ньому та у клопотаннях стосовно ОСОБА_1 , що були предметом розгляду на засіданні ВРП 10 липня 2018 року, є різними за своїм змістом. 
У судовому засіданні позивач, представник позивача та представник ВРП підтримали відповідно апеляційну скаргу та відзив на неї, надали пояснення, аналогічні наведеним у зазначених документах доводам. 
У ході розгляду справи суд установив таке.
Указом від 13 травня 2009 року № 318/2009 Президент України призначив ОСОБА_1 на посаду судді Окружного адміністративного суду міста Києва строком на п`ять років.
Указом Президента України від 28 вересня 2017 року № 287/2017 ОСОБА_1 призначено на посаду судді Окружного адміністративного суду міста Києва безстроково.
Детективи Національного антикорупційного бюро України (далі - НАБУ) здійснюють досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке 26 березня 2018 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР) за                 № 42018000000000687 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 368 Кримінального кодексу України (далі - КК).
11 травня 2018 року у кримінальному провадженні № 42018000000000687 ОСОБА_1 заступником Генерального прокурора - керівником Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Холодницьким Н. І. здійснено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 368 КК, яке за його дорученням оголошено та вручено прокурором другого відділу управління Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Андроновою А. В.
ОСОБА_1 поставлено за провину те, що вона як суддя Окружного адміністративного суду міста Києва у зв`язку із судовим розглядом адміністративної справи, що перебувала в її провадженні, за здійснення певних дій в інтересах того, хто погодився дати неправомірну вигоду, із використанням свого відповідального становища 10 травня 2018 року десь о 17 годині 18 хвилин усередині закладу громадського харчування, що знаходиться на вул. Великій Васильківський, 94                          у м. Києві, умисно з корисливих спонукань одержала неправомірну вигоду в розмірі 2000 доларів США, що є частиною обумовленої раніше неправомірної вигоди у розмірі 5000 доларів США.
Заступник Генерального прокурора звернувся з клопотанням від 14 травня                  2018 року про відсторонення судді Окружного адміністративного суду міста Києва ОСОБА_1 від здійснення правосуддя у зв`язку з притягненням до кримінальної відповідальності. Клопотання мотивоване тим, що ОСОБА_1 , коли перебуватиме на своїй посаді, може знищити або підробити речі і документи, що мають істотне значення для досудового розслідування, незаконними засобами впливатиме на свідків і протиправно перешкоджатиме кримінальному провадженню іншим чином.
ВРП своїм рішенням від 22 травня 2018 року № 1460/0/15-18 тимчасово, до 11 липня 2018 року, відсторонила суддю Окружного адміністративного суду міста Києва ОСОБА_1 від здійснення правосуддя у зв`язку з притягненням до кримінальної відповідальності.
ВРП визнала обґрунтованими викладені у клопотанні заступника Генерального прокурора доводи про ризики можливого впливу ОСОБА_1 як судді на свідків, протиправного перешкоджання кримінальному провадженню, а також можливого знищення доказів. Підставою тимчасового відсторонення стало здійснення повідомлення цьому судді про підозру у вчиненні злочину, передбаченого частиною третьою статті 368 КК, що може поставити під сумнів безсторонність судді ОСОБА_1 при здійсненні правосуддя та, з огляду на міжнародні принципи і стандарти поведінки судді та норми національного законодавства, зашкодити авторитету судової влади та довірі суспільства до неї.
2 липня 2018 року до ВРП надійшло клопотання заступника Генерального прокурора - керівника Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Холодницького Н. І. від             27 червня 2018 року про продовження строку тимчасового відсторонення судді Окружного адміністративного суду міста Києва  ОСОБА_1 від здійснення правосуддя у зв`язку з притягненням її до кримінальної відповідальності строком на два місяці. 
У клопотанні зазначено, що мотивами необхідності продовження строку тимчасового відсторонення судді ОСОБА_1 є існування обставин, які стали підставою для тимчасового відсторонення. Зокрема, перебуваючи на посаді судді Окружного адміністративного суду міста Києва і здійснюючи правосуддя,  ОСОБА_1 матиме можливість знищити чи спотворити речі і документи, які можуть бути доказами вчинення кримінального правопорушення, що розслідується, впливати на свідків у кримінальному провадженні, протиправно перешкоджаючи у такий спосіб встановленню обставин кримінального правопорушення під час досудового розслідування.
Крім того, у клопотанні зазначаються слідчі та процесуальні дії, які необхідно провести для повного, всебічного та неупередженого з`ясування всіх обставин вчинення злочину.
Рішенням від 10 липня 2018 року № 2156/0/15-18 ВРП з посиланням на частину п`яту та шосту статті 49, частину першу статті 57 Закону № 1402-VIII, статтю 64 Закону                № 1798-VIII, а також на статті 1, 2 Кодексу суддівської етики, затвердженого XI черговим з`їздом суддів України 22 лютого 2013 року (далі - КСЕ), з урахуванням ризиків здійснення суддею ОСОБА_1 правосуддя за викладених у клопотанні обставин дійшла висновку про часткове задоволення клопотання про продовження строку тимчасового відсторонення її від здійснення правосуддя до              11 серпня 2018 року. При цьому зазначила, що авторитет судової влади має вселяти суспільству довіру до здійснення правосуддя. Наявність кримінального провадження за підозрою судді Окружного адміністративного суду міста Києва ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 368 КК, може поставити під сумнів безсторонність цього судді при здійсненні правосуддя та з огляду на міжнародні принципи і стандарти поведінки судді та норми національного законодавства зашкодити авторитету судової влади та довірі суспільства до неї.
2 серпня 2018 року до ВРП надійшло клопотання Генерального прокурора про продовження строку тимчасового відсторонення судді ОСОБА_1 від здійснення правосуддя у зв`язку з притягненням до кримінальної відповідальності.
У цьому зверненні прокурор виклав фабулу поставленого за провину позивачці кримінального правопорушення, повідомив про направлення обвинувального акта до суду, послався на те, що обставини, які стали підставою для тимчасового відсторонення від здійснення правосуддя судді Окружного адміністративного суду міста Києва ОСОБА_1 , продовжують існувати та у кримінальному провадженні встановлено обставини, які вказують на те, що перебування ОСОБА_1 на посаді може призвести до настання негативних наслідків для кримінального провадження. Приміром, продовжуючи здійснювати правосуддя, вона, певно, вживатиме заходів щодо знищення чи спотворення документів, які можуть бути доказами скоєння злочину, незаконно впливати на свідків, протиправно перешкоджати кримінальному провадженню. Судовий розгляд справи ще не розпочався, свідків у провадженні суд не допитував, письмові докази не досліджував; існує вірогідність того, що ОСОБА_1 , якщо перебуватиме на посаді, матиме можливість знищити, підробити або сховати документи, які мають істотне значення у кримінальному провадженні, незаконним засобами впливати на свідків або протиправно перешкоджатиме кримінальному провадженню іншим чином.
Для продовження строку тимчасового відсторонення судді ОСОБА_1 Генеральний прокурор посилався на те, що таке рішення є необхідним з метою запобігання тиску на свідків у кримінальному провадженні з числа працівників суду, представників позивача у конкретній адміністративній справі, яка була в її провадженні.
Автор клопотання посилався також на те, що ОСОБА_1 як суддя порушила присягу судді, скоїла тяжкий корупційний злочин, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до десяти років, що вчинення корупційного кримінального правопорушення із використання службового становища судді істотно підриває авторитет правосуддя в державі, викликало значний суспільний резонанс. Вважає, що для запобігання і подолання негативних обставин, що перешкоджають або можуть перешкодити досягненню завдань і дієвості кримінального провадження, дотримуючись співмірності між такими засадами, як незалежність та недоторканність суддів і наслідками тимчасового відсторонення судді від здійснення правосуддя у зв`язку з притягнення до кримінальної відповідальності, ОСОБА_1 належить відсторонити від здійснення правосуддя, бо її перебування на посаді може поставити під сумнів її безсторонність як судді під час здійснення правосуддя та зашкодити авторитету судової влади і довіри суспільства до неї.
У рішенні від 7 серпня 2018 року № 2511/0/15-18 ВРП із посиланнями на частини п`яту, шосту статті 49, пункт 2 частини сьомої статті 56, статтю 58 Закону № 1402-VIII, главу 14 КПК, частину першу статті 63, частину першу статті 64 Закону № 1798-VIIІ, статтю 1 КСЕ вирішила, що положення частин п`ятої і шостої статті 49 Закону № 1402-VIII не містять заборони повторного звернення із клопотанням про продовження строку тимчасового відсторонення судді від здійснення правосуддя у зв`язку з притягненням до кримінальної відповідальності. На підставі аналізу положень частин першої статті 63 і статті 64 Закону № 1798-VIIІ ВРП дійшла висновку про те, що продовження строку тимчасового відсторонення судді від здійснення правосуддя у зв`язку з притягненням до кримінальної відповідальності в тому ж порядку на строк не більше двох місяців, а в разі якщо обвинувальний акт передано до суду - до набрання законної сили вироком суду або закриття кримінального провадження, є різними строками відсторонення судді на різних стадіях кримінального провадження.
В аспекті цих та інших викладених в оскаржуваному рішенні ВРП обставин, як-от пред`явлення ОСОБА_1 обвинувачення у вчиненні особливо тяжкого корисливого злочину у сфері службової діяльності, розгляду кримінальної справи в суді, ВРП дійшла висновку про те, що наведене може бути підставою для сумніву у безсторонності судді і в контексті із законодавчими принципами та стандартами поведінки судді може зашкодити авторитету судової влади та довірі суспільства до неї.
На час ухвалення цього рішення ВРП обвинувальний акт і реєстр матеріалів досудового розслідування із викладом фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правовою кваліфікацією кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення, був переданий до суду.
Таким чином, предметом спору у цій справі є правомірність рішення ВРП про продовження строку тимчасового відсторонення судді ОСОБА_1 від здійснення правосуддя у зв`язку з притягненням до кримінальної відповідальності до набрання законної сили вироком суду або закриття кримінального провадження, яке ВРП ухвалила після того, як обвинувальний акт щодо судді був переданий до суду.
Дослідивши наведені в апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи, заслухавши пояснення учасників справи, Велика Палата Верховного Суду переглянула оскаржуване судове рішення і не виявила порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до ухвалення незаконного судового рішення, щоб його скасувати.
Надаючи оцінку доводам учасників справи, Велика Палата керується таким.
Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до положень статті 131 Основного Закону в Україні діє ВРП, яка, серед іншого, ухвалює рішення про тимчасове відсторонення судді від здійснення правосуддя.
За приписами статті 155-1 КПК рішення про тимчасове відсторонення судді від здійснення правосуддя у зв`язку з притягненням до кримінальної відповідальності ухвалюється ВРП на підставі вмотивованого клопотання Генерального прокурора або його заступника в порядку, встановленому законом.
Клопотання про тимчасове відсторонення судді від здійснення правосуддя у зв`язку з притягненням до кримінальної відповідальності повинно відповідати вимогам частини другої статті 155 цього Кодексу, зокрема, у клопотанні зазначається:                     1) короткий виклад обставин кримінального правопорушення, у зв`язку з яким подається клопотання; 2) правова кваліфікація кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; 3) виклад обставин, що дають підстави підозрювати особу у вчиненні кримінального правопорушення, і посилання на обставини; 4) посада, яку обіймає особа; 5) виклад обставин, що дають підстави вважати, що перебування на посаді підозрюваного, обвинуваченого сприяло вчиненню кримінального правопорушення; 6) виклад обставин, що дають підстави вважати, що підозрюваний, обвинувачений, перебуваючи на посаді, знищить чи підробить речі і документи, які мають суттєве значення для досудового розслідування, незаконними засобами впливатиме на свідків та інших учасників кримінального провадження або протиправно перешкоджатиме кримінальному провадженню іншим чином; 7) перелік свідків, яких слідчий, прокурор вважає за необхідне допитати під час розгляду клопотання.
Клопотання про продовження строку тимчасового відсторонення судді від здійснення правосуддя у зв`язку з притягненням до кримінальної відповідальності подається до ВРП стосовно судді, який є підозрюваним, обвинувачуваним (підсудним) на будь-якій стадії кримінального провадження. Клопотання про продовження строку тимчасового відсторонення судді від здійснення правосуддя у зв`язку з притягненням до кримінальної відповідальності повинно відповідати вимогам частини другої статті 155 КПК.
Крім того, порядок та підстави відсторонення судді від здійснення правосуддя визначені законами України № 1402-VIII та № 1798-VIII.
Відповідно до частин четвертої, п`ятої статті 49 Закону № 1402-VIII cудді може бути повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення лише Генеральним прокурором або його заступником. Суддя може бути тимчасово відсторонений від здійснення правосуддя на строк не більше двох місяців у зв`язку з притягненням до кримінальної відповідальності на підставі вмотивованого клопотання Генерального прокурора або його заступника в порядку, встановленому законом. Рішення про тимчасове відсторонення судді від здійснення правосуддя ухвалюється ВРП.
Згідно з частиною шостою статті 49 Закону № 1402-VIII продовження строку тимчасового відсторонення судді від здійснення правосуддя у зв`язку з притягненням до кримінальної відповідальності здійснюється в тому ж порядку на строк не більше двох місяців. Клопотання про продовження строку такого відсторонення судді від здійснення правосуддя подається Генеральним прокурором або його заступником не пізніше десяти днів до закінчення строку, на який суддю було відсторонено. Вимоги до клопотання про тимчасове відсторонення судді від здійснення правосуддя у зв`язку з притягненням до кримінальної відповідальності встановлюються процесуальним законом.
Пунктом 1 частини першої статті 62 Закону № 1798-VIII передбачено, що суддю може бути тимчасово відсторонено від здійснення правосуддя за рішенням ВРП у зв`язку з притягненням до кримінальної відповідальності.
Суддя відстороняється від здійснення правосуддя з дня ухвалення ВРП рішення про його тимчасове відсторонення від здійснення правосуддя на строк, зазначений у рішенні, який не може становити більше двох місяців. На стадії судового провадження строк відсторонення встановлюється до набрання законної сили вироком суду або закриття кримінального провадження (стаття 63 Закону                           № 1798-VIII).
Відповідно до частин третьої, четвертої статті 64 Закону № 1798-VIII клопотання про продовження строку тимчасового відсторонення судді від здійснення правосуддя у зв`язку з притягненням до кримінальної відповідальності, подане без дотримання визначених законом вимог, повертається ВРП Генеральному прокурору або його заступнику без розгляду.
Клопотання про продовження строку тимчасового відсторонення судді від здійснення правосуддя у зв`язку з притягненням до кримінальної відповідальності підлягає задоволенню, якщо:
1) обставини, які стали підставою для тимчасового відсторонення від здійснення правосуддя, продовжують існувати;
2) сторона обвинувачення не мала можливості забезпечити досягнення цілей, заради яких було застосовано тимчасове відсторонення від здійснення правосуддя, іншими способами протягом дії попереднього рішення.
Відповідно до пункту 19.14 Регламенту суддя відстороняється від здійснення правосуддя з дня ухвалення ВРП рішення про його тимчасове відсторонення від здійснення правосуддя на строк, зазначений у рішенні, який не може становити більше ніж два місяці. На стадії судового провадження строк відсторонення встановлюється до набрання законної сили вироком суду або закриття кримінального провадження.
Згідно із пунктом 19.19 Регламенту ВРП продовжує строк тимчасового відсторонення судді від здійснення правосуддя на підставі відповідного вмотивованого клопотання Генерального прокурора або його заступника про продовження цього строку. Продовження строку тимчасового відсторонення судді від здійснення правосуддя у зв`язку з притягненням до кримінальної відповідальності здійснюється на строк не більше ніж два місяці, а у разі якщо обвинувальний акт передано до суду - до закінчення судового провадження.
За пунктом 19.24 Регламенту клопотання про продовження строку тимчасового відсторонення судді від здійснення правосуддя у зв`язку з притягненням до кримінальної відповідальності підлягає задоволенню, якщо:
а) обставини, які стали підставою для тимчасового відсторонення від здійснення правосуддя, продовжують існувати;
б) сторона обвинувачення не мала можливості забезпечити досягнення цілей, заради яких було застосовано тимчасове відсторонення від здійснення правосуддя, іншими способами протягом дії попереднього рішення.
Відповідно до пункту 19.25 Регламенту у разі ухвалення ВРП рішення про продовження строку тимчасового відсторонення судді від здійснення правосуддя у зв`язку з притягненням до кримінальної відповідальності суддя відстороняється від здійснення правосуддя з дня ухвалення ВРП такого рішення на строк, зазначений у рішенні.
Відповідно до пункту 19.27 Регламенту повторне звернення Генерального прокурора або його заступника із клопотанням про продовження строку тимчасового відсторонення судді від здійснення правосуддя у зв`язку з притягненням до кримінальної відповідальності стосовно судді в межах одного кримінального провадження не допускається, крім випадків скасування попереднього рішення ВРП судом.
Відповідно до частини першої статті 3 КПК:
- досудове розслідування - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності (пункт 5);
- кримінальне провадження - досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (пункт 10);
- притягнення до кримінальної відповідальності - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення (пункт 14);
- судове провадження - кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами (пункт 24).
Частиною шостою статті 64 Закону № 1798-VIII встановлено, що повторне звернення Генерального прокурора або його заступника із клопотанням про тимчасове відсторонення судді від здійснення правосуддя у зв`язку з притягненням до кримінальної відповідальності або із клопотанням про продовження строку такого відсторонення стосовно судді в межах одного кримінального провадження не допускається, крім випадків скасування попереднього рішення ВРП судом.
Системне тлумачення частини шостої 64 Закону № 1798-VIII дозволяє дійти висновку про наявність певної мети встановлення визначеною нормою закону заборони, яка полягає в унеможливленні багаторазового звернення із клопотанням про відсторонення судді від посади за наявності однакових підстав та фактичних обставин застосування такого заходу забезпечення в кримінальному провадженні. Такий підхід законодавця спрямований на виключення ситуацій зловживання правом звернення із зазначеним клопотанням правоохоронними органами та забезпечення гарантій суддівської незалежності та недоторканності.
Загальний максимальний строк тимчасового відсторонення судді від здійснення правосуддя у зв`язку з притягненням до кримінальної відповідальності з урахуванням можливості продовження такого строку на стадії досудового розслідування становить чотири місяці, протягом яких досудове розслідування має бути завершеним. Ці законодавчі гарантії недоторканності та імунітету судді мають дисциплінувати і орієнтувати сторону обвинувачення на необхідність завершення досудового розслідування щодо відстороненого судді у строки, встановлені законом для відсторонення.
При цьому такий ліміт строку відсторонення судді від здійснення правосуддя не поширюється на застосування вказаного заходу кримінального провадження на стадії судового провадження, для якого встановлено спеціальний строк - до набрання законної сили вироком суду або закриття кримінального провадження.
Тобто застосування тимчасового відсторонення судді від здійснення правосуддя на стадії досудового розслідування та судового провадження в межах одного кримінального провадження не є тотожними за юридичним змістом, підставами, значимістю, метою і тривалістю застосування.
Ураховуючи наведене, Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що звернення Генерального прокурора від 2 серпня   2018 року на стадії судового провадження за продовженням строку тимчасового відсторонення судді ОСОБА_1 до набрання законної сили вироком суду або закриття кримінального провадження не може трактуватись як повторне в межах одного кримінального провадження стосовно попереднього ініціювання відсторонення та його продовження.
Такий висновок ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права і не суперечить висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 18 жовтня 2018 року (справа № 9901/514/18), за яким частина шоста статті 64 Закону № 1798-VIII не виключає можливості звернення із новим клопотанням про відсторонення судді від посади у разі наявності відповідних потреб кримінального провадження і з метою досягнення дієвості цього провадження, яке змістовно відрізняється від попереднього звернення. Цією нормою закону обмежено можливість кількісного звернення із клопотанням про відсторонення судді від посади за наявності одних і тих самих підстав та фактичних обставин застосування такого заходу забезпечення в кримінальному провадженні.
При цьому, враховуючи зміст клопотань заступника Генерального прокурора від                27 червня 2018 року та Генерального прокурора від 2 серпня 2018 року, можна дійти висновку, що вони подані з різних підстав та за інших фактичних обставин, оскільки клопотання від 2 серпня 2018 року заявлене після отримання судом обвинувального акта у кримінальному провадженні № 42018000000000687, зумовлене наявністю сумніву у безсторонності судді під час здійснення правосуддя та покликане запобігти шкоді авторитету судової влади й зміцнити довіру суспільства до неї.
Велика Палата Верховного Суду відхиляє доводи позивача про те, що наведені підстави для продовження строку тимчасового відсторонення судді не відповідають встановленій законом меті відсторонення особи від посади з огляду на таке.
У пункті 20 Рекомендації CM/Rec (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов`язки вказано, що судді не можуть ефективно здійснювати правосуддя без довіри громадськості, адже вони є частиною суспільства, якому служать. Їм слід бути обізнаними щодо очікувань громадськості від судової системи та скарг на її функціонування.
У преамбулі Бангалорських принципів поведінки суддів від 19 травня 2006 року, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року                 № 2006/23, йдеться про те, що довіра суспільства до судової системи, а також до авторитету судової системи в питаннях моралі, чесності та непідкупності судових органів посідає першочергове місце в сучасному демократичному суспільстві.
У пункті 22 Висновку № 3 Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо принципів та правил, які регулюють професійну поведінку суддів, зокрема питання етики, несумісної поведінки та безсторонності, зазначено, що суспільна довіра та повага до судової влади є гарантіями ефективності системи правосуддя: поведінка суддів у їхній професійній діяльності, зрозуміло, розглядається громадськістю як необхідна складова довіри до судів.
Пунктом 33 Висновку № 18 (2015) Консультативної ради європейських суддів «Позиція судової влади та її відносини з іншими гілками державної влади в умовах сучасної демократії» визначено, що судді повинні поводитися доброчесно як під час виконання своїх функцій, так і в особистому житті, відповідати за свою поведінку, якщо це входить до загальноприйнятих норм.
Відповідно до пункту 2 частини сьомої статті 56 Закону № 1402-VIII суддя зобов`язаний дотримуватися правил суддівської етики, у тому числі виявляти та підтримувати високі стандарти поведінки у будь-якій діяльності з метою укріплення суспільної довіри до суду, забезпечення впевненості суспільства в чесності та непідкупності суддів.
Згідно зі статтею 58 Закону № 1402-VIII питання етики суддів визначаються Кодексом суддівської етики, що затверджується з`їздом суддів України за пропозицією Ради суддів України.
Суддя повинен бути прикладом неухильного додержання вимог закону і принципу верховенства права, присяги судді, а також дотримання високих стандартів поведінки з метою зміцнення довіри громадян у чесність, незалежність, неупередженість та справедливість суду (стаття 1 КСЕ).
Зазначені вище положення міжнародних документів, Закону № 1402-VIII та КСЕ визначають, що авторитет судової влади має вселяти довіру суспільства до здійснення правосуддя.
Задовольняючи клопотання та продовжуючи строк відсторонення судді від здійснення правосуддя, ВРП керувалася тим, що наявність кримінального провадження за підозрою судді ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 368 КК, може поставити під сумнів безсторонність цього судді при здійсненні правосуддя та з огляду на міжнародні принципи і стандарти поведінки судді та норми національного законодавства зашкодити авторитету судової влади і довірі суспільства до неї. 
Таким чином, ухвалюючи оскаржуване рішення, ВРП послалася на визначені законом підстави і мотиви, за яких вона дійшла висновку про необхідність застосування згаданого заходу забезпечення кримінального провадження.
Що стосується аргументів ВРП про встановлення Законом № 1798-VIII вичерпного переліку підстав для скасування рішення про тимчасове відсторонення судді, Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на таке.
Згідно з частиною першою статті 65 Закону № 1798-VIII рішення ВРП про тимчасове відсторонення судді від здійснення правосуддя у зв`язку з притягненням до кримінальної відповідальності, продовження строку такого відсторонення може бути оскаржене та скасоване виключно з таких підстав: 1) склад ВРП, який ухвалив відповідне рішення, не мав повноважень його ухвалювати; 2) рішення не підписано будь-ким із складу членів ВРП, які брали участь у його ухваленні; 3) рішення не містить посилання на визначені законом підстави його ухвалення або мотиви, з яких ВРП дійшла відповідних висновків.
Отже, законодавець чітко визначив підстави для оскарження та скасування рішення про тимчасове відсторонення судді від здійснення правосуддя у зв`язку з притягненням до кримінальної відповідальності, такі підстави є вичерпними та не підлягають розширеному тлумаченню.
Згідно з положеннями Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи N R (80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Європейський суд з прав людини, розглядаючи питання обсягу судового розсуду при оцінці актів та дій органів державної влади під час реалізації їх виключної компетенції, указав на те, що за загальним правилом національні суди повинні утриматися від перевірки обґрунтованості таких актів, однак суди повинні проконтролювати, чи не є викладені у них висновки адміністративних органів щодо обставин у справі довільними та нераціональними, не підтвердженими доказами або ж такими, що є помилковими щодо фактів.
Враховуючи, що виключно ВРП як колегіальний, незалежний конституційний орган державної влади та суддівського самоврядування, який діє в Україні, наділена повноваженнями ухвалювати рішення про продовження тимчасового відсторонення судді від здійснення правосуддя, то встановлення наявності або відсутності правових підстав для цього здійснюється нею за її власною оцінкою.
Як було зазначено вище, рішення ВРП містить посилання на визначені законом підстави його ухвалення, як і мотиви, з яких ВРП дійшла відповідних висновків.
Крім того, у ході судового розгляду судом не встановлено наявності й передбачених пунктами 1, 2 частини першої статті 65 Закону № 1798-VIII підстав для скасування рішення ВРП.
Щодо доводів позивача про те, що суд першої інстанції не встановив обставини щодо перевірки ВРП наявності у судді ОСОБА_1 статусу підозрюваної станом на час розгляду клопотання Генерального прокурора від 2 серпня 2018 року,  Велика палата зазначає, щоповноваженнями щодо перевірки процесуального порядку вручення письмового повідомлення про підозру ВРП не наділена ні кримінальним процесуальним законом, ні Законом № 1798-VIII, ані іншими законами. Питання ж про законність і обґрунтованість вручення судді письмового повідомлення про підозру не Генеральним прокурором або його заступником, а іншим прокурором має вирішуватися в межах кримінального провадження і не належить до компетенції ВРП. Такий правовий висновок містить, зокрема, постанова Великої Палати Верховного Суду від 8 листопада 2018 року у справі № 800/536/17.
Беручи до уваги наведене, Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для визнання протиправним і скасування рішення ВРП. Доводи, наведені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують.
Крім того, Велика Палата Верховного Суду не погоджується і з доводами скаржника про те, що цю справу було розглянуто неповноважним складом суду у зв`язку з необґрунтованою відмовою у задоволенні заяви позивача про відвід судді ОСОБА_4 від розгляду справи.
Так, головна мета відводу - гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Білуха проти України» зазначено, що «у кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу й такий ступінь, що свідчать про небезсторонність суду». Стосовно відводу (як права сторони його ініціювати) вказано, що «особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного». Безумовно, сторони можуть побоюватися, що суддя є небезстороннім, але «вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими».
З наданої ОСОБА_1 довідки мобільного оператора щодо здійснених телефонних дзвінків не убачається змісту її телефонних розмов, також відсутній текст письмових телефонних повідомлень, які могли б свідчити про спілкування зі  ОСОБА_4 з питань надання консультацій у конкретній справі. Так і саме по собі перебування ОСОБА_1 у приміщенні Касаційного адміністративного суду                13 березня 2018 року не підтверджує обставини щодо подій, у зв`язку з якими                    26 березня 2018 року порушено кримінальне провадження та 11 травня 2018 року повідомлено про підозру ОСОБА_1 , а також ухвалено рішення про її відсторонення від здійснення правосуддя.
Зазначені вище обставини не дають підстав для висновку про пряму чи опосередковану заінтересованість судді ОСОБА_4 у розгляді цієї справи.
Крім того, матеріали справи, зокрема й надані  ОСОБА_1 на підтвердження її доводів про наявність підстав для відводу судді ОСОБА_4, не свідчать про наявність доказів, які б указували на його упередженість чи небезсторонність при розгляді цієї справи, предметом перевірки у якій є правомірність продовження строку тимчасового відсторонення судді від здійснення правосуддя у зв`язку з притягненням до кримінальної відповідальності, а не обставини, що стали передумовою для порушення відповідного кримінального провадження.
З матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції розглянув заяву про відвід зазначеного судді Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду з дотриманням вимог статей 36, 40 КАС та ухвалою від 24 жовтня 2018 року відмовив у її задоволенні у зв`язку з відсутністю обставин, які викликають сумнів у неупередженості чи об`єктивності зазначеного судді при розгляді цієї справи. Така ухвала суду першої інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
З огляду на відсутність доказів небезсторонності судді ОСОБА_4, Велика Палата Верховного Суду вважає такі побоювання скаржника об`єктивно необґрунтованими.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 315, частини першої статті 316 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення,                              а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що суд прийняв правильне і законне рішення, апеляційну скаргу  ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 24 січня 2019 року - без змін.
Керуючись статтями 243, 250, 266, 308, 315, 316, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, Велика Палата Верховного Суду
ПОСТАНОВИЛА:
1. Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
2. Рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від                        24 січня 2019 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Головуючий суддя-доповідач | О. Б. Прокопенко
Судді: | Н. О. Антонюк | Л. М. Лобойко |
| Т. О. Анцупова | Н. П. Лященко |
| С. В. Бакуліна | В. В. Пророк |
| В. В. Британчук | Л. І. Рогач |
| Ю. Л. Власов | О. М. Ситнік |
| Ж. М. Єленіна | О. С. Ткачук |
| О. С. Золотніков | В. Ю. Уркевич |
| О. Р. Кібенко | |