Постанова
Іменем України
01 серпня 2019 року
м. Київ
справа № 711/10189/16-ц
провадження № 61-17327св18
Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
Калараша А. А. (суддя-доповідач), Лесько А. О., Штелик С. П.
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
розглянувши у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 10 березня 2017 року, ухвалене під головуванням судді Кондрацької Н.М.,  та ухвалу Апеляційного  суду Черкаської області від 26 квітня 2017 року, постановлену у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Пономаренка В.В., Сіренка Ю.В., Ювшина В.І.,
 
ВСТАНОВИВ:
Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У листопаді 2016 року  ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за аліментами, і з урахуванням збільшення позовних вимог, в обґрунтування позову позивач посилалась на те,  що відповідач є її батьком. До настання повноліття позивача (до квітня 2007 року ) з відповідача на її утримання стягувалися аліменти в розмірі 1/4   частини всіх видів доходів, які він виплачував в повному обсязі. З 01 вересня 2006 року позивач навчалася в Черкаському медичному коледжі на платній основі (терміном 2,6 років) з оплатою за навчання 7800 грн. Оплачувати навчання позивач та її мати не мали змоги. Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02 липня                   2007 року позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволені повністю, з відповідача на користь позивача були присуджені до стягнення аліменти у твердій грошовій сумі, в розмірі по 500 грн. щомісячно, починаючи з                       21 травня 2007 року та до закінчення навчання, тобто до 01 березня                2009 року, але не довше досягнення нею 23-х років. Позивач зазначала, що відповідач хоч і затримував виплату, але ж виконував обов`язки щодо її утримання. Починаючи з вересня 2008 року до  квітня 2012 року припинив здійснювати виплати, цей факт підтверджується розрахунком заборгованості, наданим державним виконавцем Придніпровського відділу державної виконавчої служби м. Черкаси Орлом І.М. Станом на квітень 2012 року, тобто на момент досягнення позивачем  23-х років, заборгованість ОСОБА_2 зі сплати аліментів складала 20 500 грн. У зв`язку з навмисним ухиленням відповідача від сплати аліментів в період навчання в Черкаському медичному коледжі (з 01 вересня 2006 року до 01 березня        2009 року) позивач і її матір були змушені сплачувати за навчання самостійно. Вони ніде не працювали, це негативно позначалося на їх матеріальному благополуччі. Влітку 2009 року позивач вступила до Черкаського національного університету імені Богдана Хмельницького  на факультет психології (період навчання 4,5 роки) на контрактну основу, про що позивач сповістила відповідача, але він відмовився продовжувати виплачувати аліменти у розмірі визначеному судом, у зв`язку з чим вона була змушена обрати заочну форму навчання, для того щоб у вільний від навчання час мати можливість заробляти кошти для оплати свого ж навчання. Остаточно позивач просила суд, стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за аліментами в розмірі 34 925 грн, яка складалась з заборгованості за аліментами - 20 500 грн, пені - 8 675 грн, індексацію аліментів - 322,75 грн, втрати внаслідок інфляції - 4952 грн  та 3% річних- 475,72 грн.
 
Короткий зміст рішення судів першої та апеляційної інстанцій 
Рішенням Придніпровського районного суду м .Черкаси від 10 березня               2017 року в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за аліментами відмовлено.
Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 26 квітня 2017 року рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 10 березня                2017 року залишено без змін.
Судові рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, мотивовано тим, що позивачем не доведено вину відповідача у виникненні заборгованості зі сплати аліментів в період з 02 березня 2009 року по 01 квітня 2012 ( до досягнення позивачем 23 років), оскільки в матеріалах справи відсутнє рішення суду, яким з відповідача на користь позивача присуджено до стягнення аліментів за вказаний період. Відповідно суди дійшли висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог  про стягнення пені та трьох процентів річних.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
У червні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 10 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного  суду Черкаської області від 26 квітня 2017 року, у якій заявник просила скасувати оскаржувані  судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 травня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу                                 № 711/10189/16-ц з Придніпровського районного суду м. Черкаси. 
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
У квітні 2018 року справу № 711/10189/16-ц передано до Верховного Суду.
 
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційна скарга мотивована тим, що  суди неповно з`ясували обставини справи та неправильно встановили те, що відповідач сплатив повністю заборгованість по аліментам.  
Суди помилково вважали недоведеність вимог про стягнення пені.
Відзив на касаційну скаргу не надходив.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Судами встановлено, що ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження та свідоцтва про шлюб.
 
Заочним рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від                     02 липня 2007 присуджено до стягнення з ОСОБА_2 аліменти на користь повнолітньої дитини ОСОБА_1 в розмірі 500 грн. щомісячно, починаючи з 21 травня 2007 року та до закінчення нею навчання, тобто до 01 березня 2009 року, але не довше досягнення нею 23 років.
Даним заочним рішенням встановлено, що згідно довідки Черкаського медичного коледжу від 15 травня 2007 року № 473/07 ОСОБА_1 являється студенткою II ак В (11) курсу, денної форми навчання на контрактній основі, з 01 вересня 2006 року до 01 березня 2009 рік.
ОСОБА_1 у період з 28 серпня 2009 року до квітня 2012 року, продовжила навчання у Черкаському національному університеті імені Богдана Хмельницького на факультеті психології на заочній формі навчання, що підтверджується відповідним договорами  (а.с.7,8).
Відповідно до довідки-розрахунку заборгованості аліментів Придніпровського відділу державної виконавчої служби м. Черкаси ГТУЮ в Черкаській області від 13 червня 2009 року, встановлено загальну заборгованість  аліментів 20 500 грн, яку мав сплатити  ОСОБА_2   на користь ОСОБА_1   у період з травня 2007 року до квітня 2012 року  (а.с.9,10).
 
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Перевіривши наведені у касаційній скарзі доводи, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до статті 199ЦПК України   якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.
Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.
 
Статтею 74 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV «Про виконавче провадження» (в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) визначено порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду.
У частині дев`ятій цієї статті зазначено, що спір щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи в порядку, встановленому законом.
Отже, порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений статтею 74 згаданого Закону, відповідно до частини дев`ятої якої суд вирішує питання заборгованості лише в разі спору про її розмір.
Відповідно до статті 196 СК України (в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Неустойка не сплачується, якщо платник аліментів є неповнолітнім.
Відповідно до статті 256 ЦК України  позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Відповідно до статті 257 ЦК України   загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Відповідно до статті 258 ЦК України   позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені);
Відповідно до статті 267 ЦК України   сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Доводи касаційної скарги, відносно того, що  суди неповно з`ясували обставини справи та неправильно встановили те, що відповідач сплатив повністю заборгованість за аліментами, а також помилково вважали недоведеність вимог про стягнення пені не заслуговують на увагу, з огляду на наступне.
 
Суд першої інстанції, ухвалюючи  рішення про відмову у задоволенні позовних вимог повністю, та суд апеляційної інстанції, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції,   виходили з того, що у відповідача                 ОСОБА_2 відсутня заборгованість  за сплати аліментів  перед                ОСОБА_1 у період з березня 2009 року до квітня 2012 року, оскільки відсутнє судове рішення про стягнення аліментів за вказаний період.
 
Заочним рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від                    02 липня 2007 присуджено до стягнення з ОСОБА_2   аліментів на користь повнолітньої дитини ОСОБА_1 в розмірі 500 грн щомісячно, починаючи з 21 травня 2007 року та до закінчення нею навчання, тобто до     01 березня 2009 року, але не довше досягнення нею 23 років.
 
Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.
 
Матеріали справи не містять судового рішення, про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на час її навчання за період з березня 2009 року до  квітня 2012 року.
 
Таким чином, суди вірно встановили, що ОСОБА_2 не був зобов`язаний сплачувати аліменти на користь ОСОБА_1 за період з березня 2009 року до квітня 2012 року, а відповідно у цей період відсутня заборгованість та право позивача нарахування на неї суми неустойки (пені).
 
Проте, позивач ОСОБА_1 в позовній заяві вказувала, що відповідач припинив сплачувати аліменти з вересня 2008 року, тобто у період визначений вищезазначеним заочним рішенням. 
 
З довідки-розрахунку заборгованості аліментів Придніпровського відділу державної виконавчої служби м. Черкаси ГТУЮ в Черкаській області від                 13 червня 2009 року, вбачається , що за період з травня 2007 року до березня 2009 року наявна заборгованість  зі сплати аліментів ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 у розмірі 1 500 грн.
 
Так, вказаний розмір заборгованості за аліментами, позивачем було включено до розрахунку пені за прострочення виконання зобов`язання (а.с.3,4).
 
В судовому засіданні відповідачем ОСОБА_2 було заявлено клопотання про застосування наслідків пропуску строку позовної давності до спірних правовідносин.
 
Строк виконання виконавчого листа, виданого на підставі заочного рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02 липня 2007 року припинився  01 березня 2009 року.
 
Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з захистом свого порушеного права   у листопаді 2016 року, тобто після  спливу загального трирічного  строку позовної давності пред`явлення позовної вимоги про стягнення заборгованості по аліментам та спливу спеціального річного строку позовної давності пред`явлення позовної вимоги про стягнення неустойки.
 
Таким чином, судом першої інстанції правильно було застосовано наслідки спливу позовної давності та відмовлено у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості зі сплати аліментів та неустойки за період з травня    2007 року до березня 2009 року.
Наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків судів та не дають підстав вважати, що судами порушено норми матеріального та процесуального права, зводяться до переоцінки доказів, що згідно з положеннями статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку не допускається.
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 10 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного  суду Черкаської області від 26 квітня 2017 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                             А. А. Калараш
 
                                                                                     А. О. Лесько 
 
                                                                                     С. П. Штелик