ПОСТАНОВА
Іменем України

12 липня 2019 року 
Київ
справа №200/12682/15-а(2а/200/264/15)
адміністративне провадження №К/9901/9934/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого судді (судді-доповідача) -           Данилевич Н.А.,
суддів -                                                         Бевзенка В. М.,                                                                                                                          Смоковича М.І.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні
касаційну скаргу  ОСОБА_1 
на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 24 листопада 2016 року (головуючий суддя - Бишевська Н.А., судді - Добродняк І.Ю., Семененко Я.В.) 
у справі № 200/12682/15-а
за позовом  ОСОБА_1 
до Державної судової адміністрації України, Головного управління Державної казначейської служби України, Апеляційного суду Дніпропетровської області
про стягнення вихідної допомоги при виході у відставку, -
в с т а н о в и в :
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ.
Короткий зміст позовних вимог.
1.          22 червня 2015 року ОСОБА_1 (далі - позивач, скаржник, ОСОБА_1 ) звернулася до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з адміністративним позовом до Державної судової адміністрації України (далі - відповідач 1), Головного управління Державної казначейської служби України (далі - відповідач 2), Апеляційного суду Дніпропетровської області (далі - відповідач 3 ), в якому просила:
1.1.          - стягнути з Головного управління Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного Казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою, тобто 200790 грн.;
1.2.          - зобов`язати Державну судову адміністрацію України передати Апеляційному суду Дніпропетровської області бюджетні асигнування на виплату вихідної допомоги судді в зазначеній сумі;
1.3.          - зобов`язати Апеляційний суд Дніпропетровської області виплатити ОСОБА_1 перераховані кошти відповідно до ст.136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», з огляду на постанову колегії суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного суду України від 16.09.2015, яка ухвалена за позовом ОСОБА_1 до Верховної Ради України про визнання бездіяльності Верховної Ради України протиправною щодо несвоєчасного прийняття відставки позивача.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
2.          Постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 травня 2016 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної судової адміністрації України, Головного управління Державної казначейської служби України, Апеляційного суду Дніпропетровської області про стягнення вихідної допомоги при виході у відставку задоволено: 
2.1.          визнано протиправною бездіяльність Державної судової адміністрації України, Апеляційного суду Дніпропетровської області, Головного управління Державної казначейської служби України в ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою на день реалізованого нею права на відставку судді згідно з п. 9 ч. 5 ст. 126 Конституції України та ст. 109 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»;
2.2.          стягнуто з Головного управління Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного Казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу у розмірі 200790 грн.
2.3.          зобов`язано Державну судову адміністрацію України передати Апеляційному суду Дніпропетровської області бюджетні асигнування на виплату вихідної допомоги судді у відставці ОСОБА_1 .
2.4.          зобов`язано Апеляційний суд Дніпропетровської області виплатити ОСОБА_1 перераховані кошти.
3.          Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що на час подання позивачкою заяви про звільнення у відставку (08.01.2014 р.) та на час надходження до Верховної Ради України подання Вищої Ради Юстиції України про її звільнення у відставку в лютому 2014р., діяли норми Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №2453-VI (в редакції від 07.07.2010р.) статтею 136 якого передбачено право на отримання вихідної допомоги у зв`язку з відставкою. Внаслідок протиправної бездіяльності Верховної Ради України  щодо несвоєчасного розгляду подання ОСОБА_1 , що підтверджується постановою Колегії суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України від 16.09.2015р., позивач була позбавлена права на відставку в лютому або березні 2014 року та на отримання вихідної допомоги судді у звязку з відставкою, яка передбачалась ст. 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №2453-VI  від 07.07.2010р., та, відповідно до вимог цієї статті, складала 10 місячних заробітних плат за останньою посадою. Вказане є підставою для задоволення позову.
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції.
4.          Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 24 листопада 2016 року апеляційні скарги Державної Казначейської служби України та Державної судової адміністрації України на постанову Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 травня 2016 р. у справі № 200/12682/15-а(2а/200/264/15) - задоволено. 
4.1.          Постанову Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 травня 2016 року у справі № 200/12682/15-а(2а/200/264/15) скасовано та прийнято нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
4.2.          Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив з того, що здійснення     повноважень, отримання заробітної плати суддею після     подачі заяви про відставку, підтверджує     те, що нарахування та виплата судді вихідної допомоги в розмірі 10     заробітних плат можлива лише після прийняття     рішення Верховної Ради України про відставку судді, що узгоджується з частиною шостою статті 111 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», якою передбачено, що повноваження судді припиняються з дня набрання чинності постановою Верховної Ради України,     дата прийняття якої є датою звільнення судді. Таким чином, прийняття суддею рішення про     відставку та подання заяви з цього приводу, не є підставою для отримання вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою, оскільки зазначена одноразова виплата у відповідності до ст. 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-У1 від 07.07.2010 року пов`язувалася     з виходом у відставку. Написання заяви про відставку і вихід у відставку не є тотожними поняттями. Крім того, суд вказав, що, оскільки на час прийняття рішення про звільнення позивача, а саме на дату 25.12.2014 року стаття 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», якою передбачалася виплата судді, який вийшов у відставку вихідної допомоги, не діяла, то і підстав вважати що позивач має право на виплату вихідної допомоги, станом на момент звільнення, очевидно немає, оскільки норма, яка таке право визначала, відсутня.
Короткий зміст вимог касаційної скарги та відзиву (заперечень).
5.          15 грудня 2016 року судом касаційної інстанції отримано касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 24 листопада 2016 року.
6.          В касаційній скарзі скаржник, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 24 листопада 2016 року та залишити в силі постанову Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 травня 2016 року. 
7.          В обґрунтування поданої касаційної скарги ОСОБА_1 вказує на те, що судом першої інстанції було правомірно проведено аналіз щодо наявності причинного зв`язку щодо несвоєчасності розгляду Верховною Радою України подання позивача про відставку, що встановлено колегією суддів Верховного Суду України в постанові від 16.09.2015, та наявністю порушеного, внаслідок такої бездіяльності, права позивача на отримання вихідної допомоги, що є підставою для задоволення позовних вимог.
8.          Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 16 січня 2017 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою. 
9.          02 лютого 2017 року та 08 лютого 2017 року судом касаційної інстанції було отримано заперечення відповідача 3 та відповідача 1, в якому останні вважають подану касаційну скаргу безпідставною та необґрунтованою. Просять залишити її без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін.
10.          Ухвалою Верховного Суду від 09 липня 2019 року вказану касаційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду в попередньому судовому засіданні.
II. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ. 
11.          Постановою Верховної Ради України № 1101-ХIV від 23.09.1999 ОСОБА_1 була обрана на посаду судді Апеляційного суду Дніпропетровської області безстроково. Вона має стаж роботи на посаді судді 24 роки 18 місяців з урахуванням роботи на посаді судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська.
12.          08 січня 2014 року позивачем була написана заява до Вищої ради юстиції України про внесення подання про звільнення її з посади судді Апеляційного суду Дніпропетровської області у зв`язку з поданням заяви про відставку, а також подана заява до Верховної Ради України з проханням звільнити її з посади судді Апеляційного суду Дніпропетровської області у відставку відповідно до п. 9 ч. 5 ст. 126 Конституції України.
13.          11 лютого 2014 року Вищою радою юстиції України заява позивача була розглянута та задоволена, у зв`язку з чим було внесено подання до Верховної Ради України про її звільнення з посади судді Апеляційного суду Дніпропетровської області у відставку.
14.          14 лютого 2014 р. подання, разом з відповідним пакетом документів, було передано до Верховної Ради України.
15.          Постановою Верховної Ради України від 25 грудня 2014 року № 59-VIII (далі - постанова № 59-VIII) ОСОБА_1 була звільнена з посади судді Апеляційного суду Дніпропетровської області у відставку.
16.          Наказом голови Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 грудня 2014 року № 225-к позивача було відраховано зі штату суду 30 грудня 2014 року згідно до вимог п. 9 ч. 5 ст. 126, ст. 131 Конституції України, ст. 109 Закону України «Про судоустрій та статус суддів».
17.          В січні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Верховної Ради України, Державної судової адміністрації України, ГУ Державного Казначейства України та Апеляційного суду Дніпропетровської області, в якому просила визнати протиправною бездіяльність Верховної Ради України щодо несвоєчасного розгляду питання про прийняття відставки судді Михайловської С.Ю. та стягнути з ГУ Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу у розмірі 200 790 грн.
18.          Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 18.02.2015 року в задоволенні позову відмовлено.
19.          Постановою Колегії суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного суду України від 16.09.2015 року, скасовано ухвалу Вищого адміністративного суду України від 18.02.2015 року та визнано протиправною бездіяльність Верховної Ради України щодо несвоєчасного розгляду подання Вищої ради юстиції про звільнення ОСОБА_1 з посади судді у зв`язку з поданням заяви про відставку.
20.          З урахуванням даного рішення, 25.11.2015 року позивач звернулась до голови Апеляційного суду Дніпропетровської області та просила здійснити нарахування та виплату вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою, як передбачалось приписами ст. 136 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» (в редакції, чинній станом на день подання заяви про відставку).
21.          Листом від 03.12.2015 року №7-191/15 Апеляційним судом Дніпропетровської області позивачу відмовлено у виплаті вихідної допомоги, у зв`язку з відсутністю законодавчо визначених підстав.
ІІІ. ДЖЕРЕЛА ПРАВОВОГО РЕГУЛЮВАННЯ. 
22.          Частина 2 статті 19 Конституції України, в редакції на час прийняття Верховною Радою України постанови № 59-VIII: органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
23.          Частина 1 статті 58 Конституції України в редакції на час прийняття Верховною Радою України постанови № 59-VIII: закони та інші нормативно - правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
24.          Пункт 9 частини 5 статті 126 Конституції України в редакції на час прийняття Верховною Радою України постанови № 59-VIII: суддя звільняється з посади органом, що його обрав або призначив у разі подання суддею заяви про відставку або звільнення з посади за власним бажанням.
25.          Частина 1 статті 120 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 №2453-VI (далі - Закон № 2453-VI), в редакції на час прийняття Верховною Радою України постанови № 1515-VIII: суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 135 цього Закону, має право подати заяву про відставку.
26.          Частини 3,4 статті 120 Закону №2453-VI, в редакції на час прийняття Верховною Радою України постанови № 59-VIII: заява про відставку, заява про звільнення з посади за власним бажанням подається суддею безпосередньо до Вищої ради юстиції, яка протягом одного місяця з дня надходження відповідної заяви вносить до органу, який обрав або призначив суддю, подання про звільнення судді з посади. Суддя здійснює свої повноваження до прийняття рішення про його звільнення.
27.          Частини 2,3 статті 122 Закону №2453-VI, в редакції на час прийняття Верховною Радою України постанови № 59-VIII: питання про звільнення з посади судді, обраного безстроково, розглядається на пленарному засіданні Верховної Ради України без висновку комітетів Верховної Ради України та будь-яких перевірок. Повноваження судді припиняються з дня прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення з посади судді.
28.          Частина 1 ст. 136 Закону №2453-VI, в редакції до 01.04.2014 : судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою. 
29.          Підпункт 1 пункт 28 розділу ІІ Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27 березня 2014 року № 1166-VII (далі - Закон № 1166-VII): у Законі України "Про судоустрій і статус суддів" (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., №№ 41-45, ст. 529 із наступними змінами): статтю 136 виключити.
ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ.
30.          Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої касаційної скарги, Верховний Суд виходить з наступного.
31.          Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що перевірка законності судових рішень судів першої та апеляційної інстанції, згідно зі  статтею 341 КАС України, здійснюється виключно у частині застосування норм матеріального та процесуального права.

32.          Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (ч. 2 ст. 341 КАС України).

33.          Аналіз вищенаведеної норми Конституції України, із застосуванням Рішення Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99, в редакції на час виникнення спірних правовідносин, дає розуміння про дію нормативно - правового акта в часі як момент початку набрання цим актом чинності та припинення - як момент втрати ним чинності. Тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно - правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
34.          Тому до спірних правовідносин слід застосовувати положення нормативно - правових актів, які діяли на час прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення скаржника з посади судді.

35.          Крім того, Суд зауважує, що ОСОБА_1 звільнено з посади судді 25 грудня 2014 року, тобто у той час, коли право на вихідну допомогу у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою, передбачене статтею 136 Закону №2453-VI не існувало, оскільки дана норма виключена положенням Закону № 1166-VII. 
36.          Щодо доводів скаржника про віднесення Конституційним Судом України (рішення від 19 листопада 2013 року № 10-рп/2013) вихідної допомоги до конституційних гарантій незалежності суддів та її неспіврозмірність з такими конституційними гарантіями незалежності суддів як суддівська винагорода чи довічне грошове утримання, Суд зазначає наступне. Дані доводи є необґрунтованими та спростовуються приписами абзацу 6 п. 3.2 того ж таки Рішення Конституційного Суду України, згідно з якими, Конституційний Суд України зазначив, що "<за своєю правовою природою вихідна допомога є разовою формою матеріальної винагороди при виході судді у відставку. Вона виплачується з метою забезпечення йому належних соціально-побутових умов, а також для стимулювання осіб, які перебувають на посаді судді, до довгострокового виконання ними професійних обов`язків. Вихідна допомога не належить до таких конституційних гарантій незалежності суддів, як суддівська винагорода чи довічне грошове утримання, оскільки не є основним джерелом матеріального забезпечення суддів, не має постійного характеру та не покриває соціальних ризиків, пов`язаних, зокрема, із хворобою, інвалідністю, старістю>".    
37.          З огляду на викладене, Суд вважає, що рішенням суду апеляційної інстанції обґрунтовано відмовлено в задоволенні вимог скаржника. Позаяк підстави для виплати вихідної допомоги скаржнику, станом на дату його виходу у відставку - 25 грудня 2014 року, що є датою прийняття Верховною Радою України постанови № 59-VIII відсутні.  
38.          Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення першої та (або) апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
39.          Згідно з частиною 1 статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
40.          Таким чином, колегія суддів касаційної інстанції вважає викладені в касаційній скарзі доводи ОСОБА_1 безпідставними та правомірно спростованими судом апеляційної інстанції, а висновки останнього - правильними, обґрунтованими, та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, з огляду на що і підстави для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення відсутні.
41.          Керуючись статтями 341,  343,  п.1ч.1.ст.349, 350,  355, 356,  359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, -
П О С Т А Н О В И В :
42.          Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
43.          Постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 24 листопада 2016 року залишити без змін.
44.          Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не оскаржується.
Суддя-доповідач                                                                      Н.А. Данилевич          
Судді                                                                                           В. М. Бевзенко 
                                                                                          М. І. Смокович