Постанова
Іменем України
 
24 липня 2019 року
м. Київ
 
справа № 442/3106/14-ц
 
провадження № 61-18785св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач),               Шиповича В. В., 
 
учасники справи:
позивачі: ОСОБА_1 , яка діє у своїх інтересах та інтересах малолітнього сина ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
представник позивачів - ОСОБА_4 ,
відповідачі: публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», ОСОБА_5 ,
представник ОСОБА_5 - ОСОБА_6 ,
представник публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» - Гулька Наталія Орестівна,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 і ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 16 листопада 2016 року у складі судді Хомика А. П. та рішення Апеляційного суду Львівської області від 21 березня 2017 року у складі колегії суддів: Шеремети Н. О., Ванівського О. М., Цяцяка Р. П.,

ВСТАНОВИВ:
 
1. Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
 
У травні 2014 року  ОСОБА_1 , яка діє у своїх інтересах та інтересах малолітнього сина ОСОБА_2 , через свого представника ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом до публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» (далі - ПАТ «НАСК «Оранта»), ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки.
 
Позовна заява ОСОБА_1 мотивована тим, що 04 лютого 2014 року водій автомобіля Ford Mondeo, номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_5 , рухаючись автодорогою Нижанковичі-Стрий у напрямку м. Дрогобич між населеними пунктами с. Брониця і с. Лішня Дрогобицького району, порушив вимоги пунктів 1.5, 2.3, 2.9, 12.1 та 12.2 Правил дорожнього руху України, виїхав на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення з автомобілем Skoda Fabia, номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 , в якому в якості пасажирів знаходилися вона та її неповнолітній син ОСОБА_2 .
Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини ОСОБА_5 , належний їй на праві власності автомобіль Skoda Fabia, номерний знак НОМЕР_2 , отримав механічні ушкодження. Крім того, її син ОСОБА_2 отримав тяжкі тілесні ушкодження.
Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_5 на час вчинення дорожньо-транспортної пригоди була застрахована на підставі договору страхування, укладеного з ПАТ «НАСК «Оранта», що підтверджується полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 06 травня 2013 року серії АІ № 4658186.Відповідно до вказаного полісу обов`язкового страхування розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілого, становить 50 000,00 грн, а за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю потерпілих, - 100 000,00 грн на одного потерпілого. 
Відповідно до складеної калькуляції вартість ремонту автомобіля Skoda Fabia, номерний знак НОМЕР_2 , складає 7 900,00 польських злотих. За проведення технічної оцінки вартості транспортного засобу вона сплатила 1 379,40 польських злотих та за буксирування автомобіля з України                    до Республіки Польщі - 3 099,60 польських злотих. Таким чином, загальний розмір матеріальної шкоди, завданої їй внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 04 лютого 2014 року, становить 12 379,00 польських злотих, що за курсом Національного банку України станом на 05 травня 2014 року складає 46 545,04 грн.
Також вона понесла витрати на проживання у готелі м . Дрогобича та витрати на медикаменти для сина, що у загальному розмірі складає              588,79 грн. Крім того, на лікування сина у Республіці Польщі вона витратила          12 169,81 грн.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди їй та її сину завдано моральної шкоди, яка полягає у значному емоційному потрясінні, яке вони пережили у зв`язку з цією подією.
На підставі вказаного представник ОСОБА_1, яка діє у своїх інтересах та інтересах малолітнього сина ОСОБА_2 , - ОСОБА_4 , з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 24 квітня 2015 року, просив суд стягнути з ПАТ «НАСК «Оранта» на користь ОСОБА_1 46 623,83 грн на відшкодування матеріальної шкоди, 5 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди та витрати на лікування сина ОСОБА_2 у розмірі 12 169,81 грн; стягнути із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 франшизу за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності у розмірі 510 грн та 40 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди; стягнути із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 548 100,00 на відшкодування моральної шкоди, завданої її сину ОСОБА_2 .
 
У липні 2014 року ОСОБА_3  через свого представника           ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до ПАТ «НАСК «Оранта», ОСОБА_5 про відшкодування моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки.
 
Позовна заява  ОСОБА_3  мотивована тим, що вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 29 травня           2014 року ОСОБА_5 було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 286 КК України, оскільки він, керуючи автомобілем Ford Mondeo, номерний знак НОМЕР_1 , допустив зіткнення з автомобілем Skoda Fabia, номерний знак НОМЕР_2 , під його керуванням. 
Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_5 на час вчинення дорожньо-транспортної пригоди була застрахована у ПАТ «НАСК «Оранта».
Внаслідок зазначеної події, в якій неповнолітній ОСОБА_2 отримав тяжкі тілесні ушкодження, він переніс емоційне потрясіння, чим йому завдано моральної шкоди.
На підставі вказаного представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 просив суд стягнути на користь ОСОБА_3 на відшкодування моральної шкоди: з ПАТ «НАСК «Оранта» - 5 000,00 грн та з ОСОБА_5 -15 000,00 грн.
 
Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області                       від 26 лютого 2015 року справи за позовами ОСОБА_1 , яка діє у своїх інтересах та інтересах малолітнього сина ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», ОСОБА_5 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди об`єднано в одне провадження.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
 
Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області                      від 16 листопада 2016 року позов ОСОБА_1 і ОСОБА_3 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 та її малолітнього сина ОСОБА_2 по 2 225,00 грн на відшкодування моральної шкоди.
Стягнуто з ОСОБА_5 у дохід держави судовий збір у розмірі 551,20 грн. Скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської областівід 02 липня 2015 року.
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що, ОСОБА_1 , не надавши пошкоджений транспортний засіб для огляду аварійному комісару, позбавила страховика можливості визначити розмір збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Наданий позивачем          висновок відділення АТ «Технічно-автомобільні експерти «Експерти-ПЗМ» у                         м. Ченстохова (Республіка Польща) щодо вартості ремонту автомобіля Skoda Fabia, номерний знак НОМЕР_2 , є неналежним доказом, оскільки такий висновком може бути виконаний суб`єктом оціночної діяльності, який діє відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні». Також ОСОБА_1 не надано доказів того, що витрати, понесені на лікування її сина, були пов`язані з подією дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 04 лютого 2014 року. Відповідно до статті 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності» страховик відшкодовує моральну шкоду, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Оскільки позивачі внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ушкоджень здоров`я або каліцтва не отримали, отже відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди за рахунок страховика. 
З урахуванням вказаного, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 і ОСОБА_3 до ПАТ «НАСК «Оранта». 
Разом з тим, встановивши глибину, тривалість фізичних і душевних страждань, яких зазнали ОСОБА_1 та її син ОСОБА_2 , суд стягнув на їх користь з ОСОБА_5 , з вини якого було завдано шкоди, по 2 225,00 грн на відшкодування моральної шкоди.
 
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції 
 
Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 21 березня 2017 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 і ОСОБА_3 - ОСОБА_4 задоволено частково.
Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області                            від 16 листопада 2016 року скасовано і ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .
Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 10 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди.
Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 50 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди, завданої неповнолітньому ОСОБА_2. 
Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 5 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди.
У задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_3 відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_5 на користь держави судовий збір у розмірі           638,32 грн.
 
Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що оскільки позивачі не сприяли страховику в розслідуванні причин та обставин дорожньо-транспортної пригоди і не надали для огляду транспортний засіб, що унеможливило встановлення причини та обставин дорожньо-транспортної пригоди і розмір заподіяної шкоди, то суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що підстав для задоволення їх позовних вимог до ПАТ «НАСК «Оранта» немає. Крім того, із заявою про страхове відшкодування позивачі звернулися лише 23 квітня 2015 року, тобто із пропуском річного строку з моменту настання страхового випадку, що відповідно до частини четвертої статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», що є підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).
Разом з тим, відповідно до статей 23, 1167, 1187 ЦК України наявні правові підстави для відшкодування ОСОБА_5 , з вини якого сталася дорожньо-транспортна пригода, моральної шкоди, завданої ОСОБА_1 , її сину ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . З урахуванням вказаного, врахувавши глибину і тривалість фізичних та душевних страждань, яких внаслідок неправомірних дій ОСОБА_5 зазнали потерпілі, з дотриманням вимог розумності і справедливості, суд дійшов висновку про стягнення з            ОСОБА_5 на відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_1 - 10 000,00 грн, на користь ОСОБА_2 - 50 000,00 грн та на користь ОСОБА_3 - 5 000,00 грн.
 
Короткий зміст вимог касаційних скарг
 
У касаційній скарзі, поданій у квітні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, представник ОСОБА_1 і ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить судові рішення скасувати і ухвалити нове судове рішення про задоволення позову ОСОБА_1 і ОСОБА_3 у повному обсязі.
 
Надходження касаційних скарг до суду касаційної інстанції 
 
Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 червня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу і надано строк для подання заперечень на касаційну скаргу.
 
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
У травні 2018 року справу передано Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ до Верховного Суду.
 
Відповідно до розпорядження в.о. керівника секретаріату Касаційного цивільного суду від 03 червня 2019 року № 500/0/226-19 та протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03 червня     2019 року справу призначено судді-доповідачеві.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової плати Касаційного цивільного суду від 10 липня 2019 року справу призначено до розгляду в складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.
 
Аргументи учасників справи
Доводи осіб, які подали касаційну скаргу
 
Касаційна скарга мотивована тим, що ухвалюючи оскаржувані судові рішення, суди першої та апеляційної інстанцій не врахували, що у зв`язку з відсутністю з боку страховика дій щодо розслідування страхового випадку та своєчасного здійснення страхового відшкодування, ОСОБА_1 було замовлено проведення експертного дослідження належного їй автомобіля для визначення вартості завданої шкоди у відділенні АТ «Технічно-автомобільні експерти «Експерти-ПЗМ» у м. Ченстохова (Республіка Польща), що відповідає вимогам статті 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». 
Апеляційний суд дійшов помилкового висновку, що ОСОБА_1 не сприяла страховику у розслідуванні причин та обставин дорожньо-транспортної пригоди, зокрема, не надала пошкоджений транспортний засіб для огляду, оскільки одразу після дорожньо-транспортної пригоди автомобіль Skoda Fabia, номерний знак НОМЕР_2 , був евакуйований на штрафний майданчик, тому вона не мала доступу до нього.
У статтях 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що шкодою, заподіяною у результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, зокрема, є шкода, пов`язана з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди, тому суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, безпідставно відмовив у відшкодуванні цих витрат.
Суди першої та апеляційної інстанцій не врахували положень статей 23,             24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до яких шкодою, заподіяною здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого, моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. При цьому, якщо страховику не надані документи, що підтверджують розмір витрат, пов`язаних з лікуванням потерпілого, або їх документально підтверджений розмір є меншим, ніж мінімальний розмір, визначений відповідно до пункту 24.2 статті 24, страховик здійснює відшкодування у розмірі 1/30 мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на дату настання страхового випадку, за кожний день лікування, підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я, але не більше 120 днів. 
Також суди дійшли помилкових висновків в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди, оскільки судами не враховано вимоги розумності, виваженості та справедливості, а також висновки судової психологічної експертизи               від 02 лютого 2015 року № 3605 і від 31 січня 2015 року №№ 2628,4093, проведених Львівським науково-дослідним інститутом судових експертиз.
Враховуючи, що представник позивача ОСОБА_1 звернувся 23 квітня           2015 року до страховика з заявою про виплату страхового відшкодування за заподіяну ОСОБА_2 шкоду здоров`ю внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яке відбулося 04 лютого 2014 року, незадоволення судом першої та апеляційної інстанцій вимоги про стягнення моральної шкоди з ПАТ «НАСК «Оранта» є безпідставним, внаслідок відсутності підстав для відмови у здійснення страхового відшкодування, передбачених пунктом 37.1.4 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Крім того, судами першої та апеляційної були допущенні порушення норм ЦПК України при вирішенні питання щодо розміру та розподілу судових витрат.
 
Доводи осіб, які подали заперечення на касаційну скаргу
 
У липні 2017 року ПАТ «НАСК «Оранта» подало заперечення на касаційну скаргу, вказуючи на те, що суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, обґрунтовано на підставі положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_3 до страховика і підстав для скасування оскаржуваних судових рішень у цій частині немає.
 
У серпні 2017 року ОСОБА_5 подав заперечення на касаційну                   скаргу, вказуючи на те, що доводи касаційної скарги висновків судів                    не спростовують, тому підстав для задоволення касаційної скарги представника ОСОБА_1 і ОСОБА_3 - ОСОБА_4 немає.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
04 лютого 2014 року на автодорозі Нижанковичі-Стрий між населеними пунктами с. Брониця і с. Лішня Дрогобицького району сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Ford Mondeo, номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_5 , та автомобіля Skoda Fabia, номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 , в якому, окрім останнього, перебували пасажири: ОСОБА_1 і ОСОБА_2 . Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні ушкодження, а пасажир автомобіля Skoda Fabia, номерний знак НОМЕР_2 , ОСОБА_2 - тяжкі тілесні ушкодження.
 
Вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області                         від 29 травня 2014 року встановлено, що ОСОБА_5 , порушивши вимоги пунктів 1.5, 2.3, 2.9, 12.1 та 12.2 Правил дорожнього руху України, виїхав на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення з автомобілем Skoda Fabia, номерний знак НОМЕР_2 . 
ОСОБА_5 визнано винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 286 КК України.
 
Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_5 на час вчинення дорожньо-транспортної пригоди була застрахована на підставі договору страхування, укладеного з ПАТ «НАСК «Оранта», що підтверджується полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 06 травня 2013 року серії АІ № 4658186. Відповідно до вказаного полісу обов`язкового страхування розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілого, становить 50 000,00 грн, а за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю потерпілих, - 100 000,00 грн на одного потерпілого. 
 
ОСОБА_5 04 лютого 2014 року повідомив ПАТ «НАСК «Оранта» про дорожньо-транспортну пригоду, яка сталася 04 лютого 2014 року, за участю застрахованого транспортного засобу. 
 
31 березня 2014 року представник ОСОБА_3 і ОСОБА_1 - ОСОБА_4 подав до ПАТ «НАСК «Оранта» письмове повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, яка сталася 04 лютого 2014 року.
 
Власником автомобіля Skoda Fabia, номерний знак НОМЕР_2 , є ОСОБА_1. 
 
21 березня 2014 року автомобіль Skoda Fabia, номерний знак НОМЕР_2 , був евакуйований з території України на територію Республіки Польщі. 
Листом від 25 квітня 2014 року ПАТ «НАСК «Оранта» повідомило представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 і ОСОБА_5 про необхідність подання документів для прийняття рішення щодо виплати страхового відшкодування, а саме: постанову про притягнення до адміністративної відповідальності; розширену довідку державної автомобільної інспекції про обставини та причини дорожньо-транспортної пригоди, копію свідоцтва реєстрації транспортного засобу та копію посвідчення водія, а потерпілій особі, окрім наведеного - заяву з вказаними банківськими реквізитами власника транспортного засобу та надати пошкоджений транспортний засіб на огляд аварійному комісару.
 
23 квітня 2015 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 подав до         ПАТ «НАСК «Оранта» заяву про виплату страхового відшкодування.
 
2. Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга представника ОСОБА_1 і ОСОБА_3 - ОСОБА_4 підлягає частковому задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення апеляційного суду вказаних вимогам закону не відповідає.
 
У частині першій статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується                            у повному обсязі особою, що її заподіяла. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
 
Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України).
 
Згідно зі статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
 
За загальним правилом, відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). 
 
Разом з тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.
 
Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
 
До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». 
 
У статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено,            що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. 
Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). 
 
Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожнього-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
 
Відповідно до частини першої статті 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступник) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).
 
Частиною першою статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
 
Дії осіб, у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), визначені у статті 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Вказаною нормою, зокрема, визначено, що водії та власники транспортних засобів, причетних до дорожньо-транспортної пригоди, власники пошкодженого майна зобов`язані зберігати пошкоджене майно (транспортні засоби) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, до тих пір, поки його не огляне призначений страховиком представник (працівник, аварійний комісар або експерт), а також забезпечити йому можливість провести огляд пошкодженого майна (транспортних засобів).
 
У частині першій статті 33-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що страхувальник, інша особа, відповідальність якої застрахована, водій транспортного засобу, причетного до дорожньо-транспортної пригоди, особа, яка має право на отримання відшкодування (потерпілий), зобов`язані сприяти страховику та МТСБУ в розслідуванні причин та обставин дорожньо-транспортної пригоди, а саме: надати для огляду належний їй транспортний засіб або інше пошкоджене майно, повідомити страховика про всі відомі їй обставини та надати для огляду та копіювання наявні у неї документи щодо цієї дорожньо-транспортної пригоди протягом семи робочих днів з дня отримання нею відповідної інформації або документа. Якщо зазначені особи з поважних причин не мали змоги виконати ці дії, вони мають підтвердити це документально.
Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування (частина перша статті 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Вказаною нормою також визначено вимоги до змісту та необхідних додатків до заяви про страхове відшкодування.
 
Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1 і ОСОБА_3 , апеляційний суд виходив із того, що підстав для задоволення вимог позивачів до ПАТ «НАСК «Оранта» немає, оскільки вони не сприяли страховику в розслідуванні причин та обставин дорожньо-транспортної пригоди і не надали для огляду транспортний засіб, що унеможливило встановлення причин та обставин дорожньо-транспортної пригоди і розміру заподіяної шкоди, крім того, із заявою про страхове відшкодування вони звернулися лише 23 квітня 2015 року, тобто із пропуском річного строку з моменту настання страхового випадку, що відповідно до частини четвертої                статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).
 
З таким висновком апеляційного суду погодитися не можна, оскільки він зроблений без з`ясування усіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.
 
Так, за приписами статті 989 ЦК України та статті 21 Закону України «Про страхування» страхувальник зобов`язаний, зокрема, вживати заходів щодо запобігання збиткам, завданим настанням страхового випадку, та їх зменшенню; повідомити страховика про настання страхового випадку у строк, встановлений договором. Договором страхування можуть бути встановлені також інші обов`язки страхувальника.
 
Підстави для відмови страховика у здійсненні страхової виплати або страхового відшкодування встановленні статтею 991 ЦК України та статтею 26 Закону України «Про страхування», згідно з якими страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі: 1) навмисних дій страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, якщо вони були спрямовані на настання страхового випадку, крім дій, пов`язаних із виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, вчинених у стані необхідної оборони (без перевищення її меж), або щодо захисту майна, життя, здоров`я, честі, гідності та ділової репутації;                    2) вчинення страхувальником або особою, на користь якої укладено договір страхування, умисного злочину, що призвів до страхового випадку;                      3) подання страхувальником завідомо неправдивих відомостей про об`єкт страхування або про факт настання страхового випадку; 4) одержання страхувальником повного відшкодування збитків за договором майнового страхування від особи, яка їх завдала; 5) несвоєчасного повідомлення страхувальником без поважних на те причин про настання страхового випадку або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків; 6) наявності інших підстав, встановлених законом. Договором страхування можуть бути передбачені також інші підстави для відмови здійснити страхову виплату, якщо це не суперечить закону. Рішення страховика про відмову здійснити страхову виплату повідомляється страхувальникові у письмовій формі з обґрунтуванням причин відмови.
 
Згідно зі статтею 37 Закону України «Про обов`язкове страхування  цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: 1) навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на осіб, дії яких пов`язані з виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, вчинені у стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або під час захисту майна, життя, здоров`я. Кваліфікація дій таких осіб встановлюється відповідно до закону; 2) вчинення особою, відповідальність якої застрахована (страхувальником), водієм транспортного засобу умисного злочину, що призвів до страхового випадку (події, передбаченої статтею 41 цього Закону); 3) невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди; 4) неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.
 
З наведених положень вбачається, що у разі настання страхового випадку страховик зобов`язаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору страхування є підставою для відмови у виплаті лише в тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатись, що ця подія є страховим випадком і має оцінюватись судом у кожному конкретному випадку. 
 
У статті 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначені дії страховика після отримання інформації про дорожньо-транспортну пригоду, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати)
Страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування.
Протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.
Якщо представник страховика не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження).
Для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком залучаються їх працівники. Страховиком, та потерпілими також можуть залучатися аварійні комісари, експерти або юридичні особи, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти.
 
У справі, що переглядається, факт настання страхового випадку ніким не оспорюється. Він зафіксований правоохоронними органами; відповідач, як особа, винна в дорожньо-транспортній пригоді, притягнутий до кримінальної відповідальності. У повідомленнях про дорожньо-транспортну пригоду від 05 лютого 2014 року та 31 березня 2014 року, направлених учасниками дорожньо-транспортної пригоди ПАТ «НАСК «Оранта», страховика було повідомлено про обставини цього страхового випадку, вказано схему дорожньо-транспортної пригоди, надано довідку Дорожньої автомобільної інспекції та зазначено, що пошкоджені транспортні засоби знаходять на штрафному майданчику у м. Дрогобич. 
 
Вказані обставини свідчать про можливість страховика розпочати розслідування події, що містять ознаки страхового випадку. 
Однак, судом не встановлено, чи були виконані страховиком вимоги                        статті 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» щодо обов`язку протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування та протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну                  пригоду направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків, з урахуванням того, що страховика було повідомлено про місцезнаходження пошкоджених транспортних засобів. 
 
Згідно з пунктом 34.3 статті 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» якщо представник страховика не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження).
 
Апеляційним судом не враховано, що потерпілий повинен надати суду докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.
Судом установлено, що відповідно до висновку відділення АТ «Технічно-автомобільні експерти «Експерти-ПЗМ» у м. Ченстохова (Республіка Польща), який в якості доказу факту завдання шкоди та її розміру надано позивачем, вартість матеріальної шкоди спричиненої власнику автомобіля Skoda Fabia, номерний знак НОМЕР_2 , складає 7 900,00 польських злотих, що за курсом Національного банку України складає 29 704,00 грн.
Доказів, які б вказували на інший розмір відновлюваного ремонту вказаного автомобілю, ПАТ «НАСК «Оранта» суду надано не було. Із відповідним клопотанням про призначення судової автотоварознавчої експертизи представник ПАТ «НАСК «Оранта» до суду не звертався.
 
Також безпідставним є висновком суду про пропуск позивачами річного строку на подання заяви про страхове відшкодування, що відповідно до частини четвертої статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати), оскільки за відшкодуванням шкоди вони звернулися безпосередньо до суду (у травні 2014 року) в межах річного строку.
 
Відповідно до пункту 24.1 статті 24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Витрати, пов`язані з лікуванням потерпілого в іноземній державі, відшкодовуються, якщо лікування було узгоджено з особою, яка має здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я. 
 
У той же час відповідно до пунктів 24.2, 24.3 статті 24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану з лікуванням потерпілого, становить 1/30 розміру мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на дату настання страхового випадку, за кожний день лікування, підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я, але не більше 120 днів. Якщо страховику не надані документи, що підтверджують розмір витрат, зазначених у пункті 24.1 цієї статті, або їх документально підтверджений розмір є меншим, ніж мінімальний розмір, визначений відповідно до пункту 24.2 цієї статті, страховик здійснює відшкодування у розмірі, визначеному в пункті 24.2          цієї статті.
 
З наведеного вбачається, що оскільки факт того, що ОСОБА_2 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за участю особи, відповідальність якої була застрахована ПАТ «НАСК «Оранта», спричинені тяжкі тілесні ушкодження, був встановлений вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 29 травня 2014 року, ОСОБА_1 не потрібно доводити факт того, що нею були понесені витрати, пов`язані з лікуванням потерпілого. В той же час, оскільки нею не було погоджено лікування ОСОБА_2 в іноземній державі з ПАТ «НАСК «Оранта», відповідно до пункту 24.2 статті 24 «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на її користь мають бути стягнуті витрати в мінімальному розмірі страхового відшкодування. На зазначену обставину суди першої та апеляційної інстанції уваги не звернули.
 
Наведене свідчить, що апеляційний суд дійшов передчасного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог  ОСОБА_1 до ПАТ «НАСК «Оранта» про відшкодування матеріальної шкоди та витрат на лікування сина ОСОБА_2 , оскільки він зроблений без з`ясування усіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.
 
У той же час суди першої та апеляційної інстанцій прийшли до правильного висновку щодо відмови у стягненні моральної шкоди, спричиненої ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , з ПАТ «НАСК «Оранта».
 
Відповідно до статті 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. З наведеної норми випливає, що відшкодування моральної шкоди страховиком відбувається лише за умови ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди потерпілого, який заявляє таку вимогу. У той же час, як було встановлено судами попередніх інстанцій під час розгляду справи, шкода здоров`ю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 спричинена не була, що виключає можливість відшкодування їм моральної шкоди страховиком. Разом з тим, вимоги щодо відшкодування моральної шкоди страховиком ОСОБА_2 не заявлялися. 
 
Доводи касаційної скарги, що судами при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, яке підлягає стягненню з ОСОБА_5 ,         не враховано вимоги розумності, виваженості та справедливості є безпідставними та на правильність висновків суду не впливають.
 
Частиною другою статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.
 
У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня           1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» судам роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
 
Зі змісту оскаржуваного рішення апеляційного суду вбачається, що судом при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди враховано малолітній вік ОСОБА_2 , якому на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди виповнилося лише 8 років, те, що у результаті цієї пригоди ОСОБА_2 були завдані тяжкі тілесні ушкодження, що призвело до фізичних і душевних страждань та переживань ОСОБА_2 , а також до переживань його матері ОСОБА_1 , яка бачила як постраждав її син, яких тілесних ушкоджень він зазнав внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Таким чином, врахувавши глибину, тривалість фізичних і душевних страждань, яких внаслідок неправомірних дій ОСОБА_5 зазнали ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , суд, з урахуванням вимог розумності і справедливості, обґрунтовано визначив відшкодування моральної шкоди на користь            ОСОБА_1 у розмірі 10 000,00 грн та на користь ОСОБА_2 у розмірі 50 000,00 грн.
 
Також судом обґрунтовано визначено розмір відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_3 , який в момент дорожньо-транспортної пригоди керував автомобілем, в якому знаходилися ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який отримав тілесні ушкодження внаслідок цієї події.
 
Інші доводи касаційної скарги не можуть бути підставою для скасування законних та обґрунтованих рішень, оскільки по своїй суті зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій щодо установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували. У силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.
 
Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.
 
Оскільки суд апеляційної інстанції не встановив фактичні обставини, від яких залежить правильне вирішення справи, не перевірив доводи сторін, не дослідив належним чином зібрані у справі докази та не встановив чи дійсно існували у страховика перешкоди у визначенні обставин і характеру настання страхового випадку та чи були здійснені ним дії, визначені законом, після отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, то оскаржуване рішення апеляційного суду в частині вирішення позовних вимог  ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_2 , і ОСОБА_3 до ПАТ «НАСК «Оранта» підлягає скасуванню з направленням справи у цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Під час нового розгляду справи суду необхідно врахувати викладене, належним чином дослідити всі зібрані у справі докази, дати їм відповідну правову оцінку та вирішити спір на підставі вимог закону і повно та всебічно з`ясованих обставин справи.
 
У решті рішення суду першої інстанції в незміненій частині та рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому їх відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 і ОСОБА_3 до ОСОБА_5 необхідно залишити без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду у цій частині не спростовують.
 
Керуючись статтями 402, 409, 410, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» задовольнити частково.
 
Рішення Апеляційного суду Львівської області від 21 березня 2017 року в частині вирішення позовних вимог  ОСОБА_1 і ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» скасувати, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
У решті рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області      від 16 листопада 2016 року в нескасованій частині та рішення Апеляційного суду Львівської області від 21 березня 2017 року залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Головуючий   Судді: | Є. В. Синельников    О. В. Білоконь   О. М. Осіян   Н. Ю. Сакара   В. В. Шипович