ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
21 травня 2019 року 
м. Київ
 
справа № 760/27869/13-к 
провадження № 51-2169 ск 19
 
Суддя Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду ОСОБА_1 , перевірив касаційні скарги прокурора, який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції та представника потерпілого ОСОБА_2 – ОСОБА_3 , на вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 23 травня 2017 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 7 лютого 2019 року відносно ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .
 
Оскаржені рішення

1.  Солом`янський районний суд м. Києва вироком від 23 травня 2017 року, залишеним без змін зазначеною ухвалою апеляційного суду визнав невинуватими та виправдав 
ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,
за недоведеністю вчинення злочинів, передбачених частиною третьою статті 27, частиною другою статті 187, частиною третьою статті 27, частиною третьою статті 289 Кримінального кодексу України (далі – КК), а також
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та жителя АДРЕСА_2 ,
ОСОБА_7 ,  ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Хмельницький, жителя АДРЕСА_3 , 
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця Республіки Казахстан, жителя АДРЕСА_4 , 
у вчиненні злочинів, передбачених частино другою статті 187, частиною третьою статті 289, частиною другою статті 146 КК.
2.  Тим же вироком суд виправдав ОСОБА_6 за недоведеністю вчинення злочину, передбаченого частиною третьою статті 358 КК.
3.  Тим же вироком суд визнав ОСОБА_6 винуватим за частиною першою статті 263 КК і на підставі пункту 3 частини першої статті 49 КК звільнив того від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.
Короткий виклад обставин справи

4.  За версією обвинувачення, ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 і ОСОБА_8 31 травня 2010 року за попередньою змовою напали на ОСОБА_2 , затягнули його в автомобіль і завезли на берег Совського озера, де зв`язали тому руки і ноги, заподіяли тілесні ушкодження і заволоділи його майном, у тому числі ключами від автомобіля й технічним паспортом. Згодом вони заволоділи автомобілем потерпілого, який залишили під час переслідування їх працівниками міліції. ОСОБА_4 , за версією обвинувачення, не брав участі у цих подіях, але виступав організатором цих злочинних дій.
Крім того, ОСОБА_6 звинувачувався у тому, що в 2007 році придбав посвідчення водія на ім`я ОСОБА_9 та пред`являв його на вимогу працівників ДАІ. 
Також суд визнав доведеним, що восени 2010 року ОСОБА_6 незаконно придбав револьвер та 6 патронів, які зберігав за місцем свого проживання.
Доводи касаційної скарги

1. У касаційних скаргах прокурор та представник потерпілого, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанції пунктів 1 та 2 частини першої статті 398 Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року (далі – КПК 1960 року), просять скасувати рішення судів першої й апеляційної інстанцій, а кримінальну справу направити на новий судовий розгляд.
Щодо виправдання за обвинуваченням за частиною другою статті 187 та третьою статті 289 КК

2. Прокурор та представник потерпілого вважає неправильним застосування кримінального закону про виправдання обвинувачених. 
3. Також вони зазначають, що суд першої інстанції не надав належної оцінки всім зібраним у справі доказам та належним чином не мотивував, чому надано перевагу одним показанням над іншими, а надані обвинуваченням докази визнані недостатніми для доведення винуватості осіб.
4. Також посилаються, що судом безпосередньо не досліджувалися деякі докази, на які містяться посилання у вироку. 
5.  Крім того, скаржаться на те, що низка доказів, зокрема, протоколи впізнання, були визнані судом недопустимими без достатніх підстав. 
6.  Також зазначають, що суд не направив справу на додаткове розслідування, встановивши, що певні процесуальні дії були здійснені слідчим, яка не мала повноважень на їх здійснення.

Щодо виправдання за обвинуваченням за частиною четвертою статті 358 КК

7.  Прокурор вважає, що суд за наявності встановленого факту, що посвідчення водія з фотокарткою ОСОБА_6 містить неправдиві дані, дійшов неправильного висновку по відсутність у його діях складу злочину. Крім того, суд, виправдавши Плескачевського, послався на пункт 1 частини другої статті 284 Кримінального процесуального кодексу України 2012 року (далі – КПК 2012 року), хоча провадження у справі відбувалося за КПК 1960 року.
8.  Також прокурор вважає, що невизначеність підстав виправдання заважає правильному вирішенню цивільного позову.

Щодо засудження за обвинуваченням за частиною 1 статті 263 КК

9.  Прокурор також вважає, що суд порушив вимоги статті 335 КПК 1960 року, оскільки визнавши ОСОБА_6 винним за частиною 1 статті 263 КК, не призначив покарання, звільнивши його від кримінальної відповідальності.
Щодо апеляційного розгляду

10.  Також прокурор вважає, що апеляційний суд не надав відповіді на доводи апеляційної скарги прокурора.
Суд вважає, що зміст касаційних скарг відповідає вимогам статей 350, 384, 386, 398 КПК 1960 року.
Керуючись статтею 388 КПК 1960 року пунктами 11, 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК 2012 року, суддя постановив:
Витребувати з Солом`янського районного суду м. Києва кримінальну справу щодо ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 для перевірки її в касаційному порядку.
Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя                                                         ОСОБА_1