Постанова 
Іменем України 
 
24 липня 2019 року
м. Київ
 
справа № 433/547/17
провадження № 61-25743св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Жданової В. С. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Кузнєцова В. О.
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк», Троїцький районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Троїцького районного суду Луганської області у складі судді              Певної О. С. від 09 серпня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Луганської області у складі колегії суддів: Коротенка Є. В., Єрмакова Ю. В.,                Назарової М. В. від 23 жовтня 2017 року,
 
ВСТАНОВИВ: 
 
Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У березні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» (далі - АТ «Ощадбанк»), Троїцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області (далі - Троїцький РВ ДВС ГТУЮ у Луганській області) про захист прав споживача.
Позов мотивований тим, що 14 грудня 2010 року він уклав в Сватівському відділенні відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», правонаступником якого є відповідач Троїцька філія Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк», договір № 482 про надання послуг щодо здійснення грошових розрахунків на отримання пенсії, заробітної плати, сплати аліментів тощо, проте 20 лютого 2017 року йому стало відомо, що його рахунки заблоковані. 
На його звернення керівництвом відділення АТ «Ощадбанк» роз`яснено, що рахунки були заблоковані на підставі документів, які надійшли від Троїцького РВ ДВС ГТУЮ у Луганській області, і самостійно розблокувати рахунки банк не має можливості.
З огляду на вказане та остаточно уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_1 просив визнати незаконними дії та бездіяльність посадових осіб Троїцької філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» та Троїцького РВ ДВС ГТУЮ у Луганській області щодо арешту його коштів і блокування банківських рахунків на отримання пенсії, заробітної плати, сплати аліментів та інших витрат; скасувати постанови державного виконавця Троїцького РВ ДВС ГТУЮ у Луганській області Касєнкової І.О. від 09 лютого 2017 року № 406 та інших постанов і документів, зобов`язати Троїцьку філію Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» розблокувати банківські рахунки № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 ; направити до правоохоронних органів повідомлення про вчинення з боку посадових осіб АТ «Ощадбанк» і Троїцького РВ ДВС ГТУЮ у Луганській області кримінального злочину та проведення відносно них кримінального провадження; а також просив стягнути майнову шкоду з відповідачів в сумі 58 376 грн 57 коп. та компенсувати на його користь моральну шкоду відповідно до пункту четвертого статті 23 Закону України «Про захист прав споживачів» в розмірі 175 129 грн 71 коп.
Ухвалою Троїцького районного суду Луганської області від 13 червня             2017 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Луганської області від 11 липня 2017 року, провадження у цій справі в частині оскарження дії (бездіяльність) державного виконавця державної виконавчої служби, скасування постанов державного виконавця, прийнятих під час виконання виконавчого напису нотаріуса № 3266 від 15 серпня            2016 року - закрито. 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Троїцького районного суду Луганської області від 09 серпня           2017 року в задоволенні позову відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що банк діяв в межах своїх повноважень, оскільки, в даному випадку, обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, які знаходяться на його рахунку, відбулося на підставі постанови про накладення арешту на грошові кошти від 09 лютого 2017 року по ВП             № 52700537, що передбачено статтею 59 Закону України «Про банк і банківську діяльність» та статтею 56 Закону України «Про виконавче провадження».
Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції
Ухвалою апеляційного суду Луганської області від 23 жовтня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, рішення Троїцького районного суду Луганської області від 09 серпня 2017 року залишено без змін.
Апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позову.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів
 
У листопаді 2017 року  ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, яким визнати незаконними дії або бездіяльність відповідачів щодо арешту його коштів і блокування його банківських рахунків і встановлення зобов`язань керівниками зазначених установ самостійно в межах своїх повноважень невідкладно розблокувати їх. Стягнути з відповідачів на його користь майнову та моральну шкоду в загальній сумі 340 593 грн 20 коп. Надіслати до відповідних правоохоронних органів повідомлення про вчинення з боку відповідачів кримінального злочину або іншого правопорушення та проведення досудового слідства шляхом відкриття проти них кримінального провадження.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій не було повно та всебічно з`ясовано обставини односторонньої відмови посадових осіб АТ «Ощадбанку» від виконання своїх договірних зобов`язань, не були розглянуті по суті зазначені ним обставини, його обґрунтування і докази, у зв`язку із чим постановлені неправильні висновки. Не були враховані неправомірні дії відповідачів, які фактично незаконно позбавили його приватної власності і достатнього життєвого рівня для нього і його сім`ї.
 
Короткий зміст заперечень на касаційну скаргу та узагальнення їх доводів
 
У січні 2018 року до суду касаційної інстанції надійшли заперечення АТ «Ощадбанку» на касаційну скаргу, у яких останній просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін.
 
Заперечення на касаційну скаргу мотивовані тим, що рахунки відкриті на ім`я позивача а АТ «Ощадбанк», арештовані на підставі постанови державного виконавця Троїцького РВ ДВС ГТУЮ у Луганській області, а тому банк діяв в межах своїх повноважень, оскільки зняття арешту коштів проводиться виключно державним виконавцем відповідно до вимог статті 59 Закону України «Про виконавче провадження».
 
У серпні 2018 року ОСОБА_1 подав до суду касаційної інстанції клопотання про долучення додаткових документів до матеріалів справи.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано справу № 433/547/17 з Троїцького районного суду Луганської області.
 
Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
У травні 2018 року справа передана до Верховного Суду.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Суд установив, що 14 грудня 2010 року між позивачем та відкритим акціонерним товариством «Ощадбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Ощадбанк») було укладено договір про відкриття фізичній особі карткового рахунку та здійснення його розрахунково-касового обслуговування за дебетово-кредитною схемою. Відповідно, у ТВБВ № 10012/064 Троїцької філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» відкрито рахунки             № НОМЕР_3 та № НОМЕР_4 на ім`я ОСОБА_1 
09 лютого 2017 року державним виконавцем Троїцького РВ ДВС ГТУЮ у Луганській області Касєнковою І. О. в рамках виконавчого провадження             № 52700537 за виконавчим написом № 3266, виданим 15 серпня 2016 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу, була винесена постанова про накладення арешту на грошові кошти, що містяться на рахунках № НОМЕР_3 та № НОМЕР_4 у ТВБВ № 10012/064 Троїцької філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» та належать боржнику ОСОБА_1 . 
Цього ж дня, 09 лютого 2017 року вказана постанова про арешт коштів боржника була для виконання направлена Троїцьким РВ ДВС ГТУЮ у Луганській області до Філії-Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк», яка була отримана банком 14 лютого 2017 року та виконана ним.
Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 посилався на те, що арешт його коштів і блокування його банківських рахунків незаконно позбавили його приватної власності і достатнього життєвого рівня для нього і його сім`ї.
Мотивувальна частина
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.
 
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
Відповідно до частини першої статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. 
Згідно із частиною першою статті 1074 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.
За приписами пункту 7 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках.
При цьому, частиною 4 статті 18 вказаного Закону України встановлено, щовимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.
Крім того, згідно із частиною першою статті 59 Закону України «Про банки і банківську діяльність», арешт на майно або кошти банку, що знаходяться на його рахунках, арешт на кошти та інші цінності юридичних або фізичних осіб, що знаходяться в банку, здійснюються виключно за постановою державного виконавця, приватного виконавця чи рішенням суду про стягнення коштів або про накладення арешту в порядку, встановленому законом. Зняття арешту з майна та коштів здійснюється за постановою державного виконавця, приватного виконавця або за рішенням суду.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що на час розгляду справи дії державного виконавця щодо накладення арешту на грошові кошти, які містяться на рахунках № НОМЕР_3 та № НОМЕР_4 у ТВБВ             № 10012/064 Троїцької філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк», що належать боржнику ОСОБА_1 , незаконними у встановленому законом порядку не визнавались, вказаний арешт знятий не був, постанова державного виконавця про накладення арешту не скасована.
Таким чином, ПАТ «Ощадбанк» діяв в межах своїх повноважень, оскільки банк не може самостійно накладати та знімати арешт з рахунків позивача, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання дій та бездіяльності банку незаконними задоволенню не підлягають.
Також не підлягають задоволенню й позовні вимоги ОСОБА_1 в частині відшкодування матеріальної та моральної шкоди, оскільки вони є похідними від інших позовних вимог про захист прав споживача. Крім того, позивач не надав суду належних та допустимих доказів на обґрунтування своїх позовних вимог в цій частині. 
З урахуванням того, що доводи касаційної скарги, є ідентичними доводам апеляційної скарги заявника, яким суд надав належну оцінку, висновки суду є достатньої аргументованими, Верховний Суд доходить висновку про відсутність підстав повторно відповідати на ті самі аргументи заявника, при цьому Верховний Суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).
Суди забезпечили повний та всебічний розгляд справи на основі наданих сторонами доказів, оскаржувані рішення відповідають нормам матеріального та процесуального права.
При цьому, одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, пп. 51 і 52, ECHR 2003-X) (пункт 46 рішення). Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі «Пономарьов проти України» (Заява N 3236/03).
Наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків судів по суті вирішення указаного позову та не дають підстав вважати, що судами порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у касаційній скарзі заявник.
Також не може бути взято до уваги й клопотання  ОСОБА_1 про долучення до матеріалів справи додаткових доказів, оскільки таке зводяться до необхідності дослідження і переоцінки правовідносин, які виникли між сторонами саме в тому контексті, як їх розуміє заявник, а також не були предметом розгляду в судах попередніх інстанцій, що в силу приписів статті 400 ЦК України знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
 
Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.
 
Щодо судових витрат
 
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
 
Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Рішення Троїцького районного суду Луганської області від 09 серпня                2017 року та ухвалу апеляційного суду Луганської області від 23 жовтня 2017 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді: | В. С. Жданова
| В. М. Ігнатенко
| В. О. Кузнєцов