ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2019 року 
м. Київ

Справа №  906/168/18 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Селіваненка В.П. (головуючий), Булгакової І.В. і Пількова К.М.

розглянув у порядку письмового провадження 
касаційну скаргу державного підприємства "Олевське лісове господарство" (далі - Господарство)
на постанову Північно-Західного апеляційного господарського суду від 19.11.2018
(головуючий   - суддя  Демидюк О.О., судді Савченко Г.І. і Тимошенко О.М.) 
за позовом публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Одеська залізниця" ПАТ "Українська залізниця" (далі - Залізниця)
до Господарства
про стягнення 550 699,68 грн.,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - товариство з обмеженою відповідальністю "Реілтранс" (далі - ТОВ  "Реілтранс").

РУХ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог
1. Позов було подано про стягнення: 400 457,04 грн. плати за користування вагонами; 146 716,56 грн. збору за зберігання вантажу у вагонах; 3 233,28 грн. збору за проведення маневрової роботи; 292,80 грн. збору за телеграфне повідомлення.
2. Позовні вимоги обґрунтовані обставинами затримки на митному пості "Кучурган" Одеської митниці ДФС України вагонів №№ 68746254, 60938081, 67886481, 60477320, 66939943 на підставі доручення на проведення огляду (переогляду) транспортних засобів комерційного призначення, наданого Управлінням СБУ в Одеській області.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції 

3. Рішенням господарського суду Житомирської області від 16.08.2018 (суддя Лозинська І.В.) у позові відмовлено. 

4. Рішення обґрунтовано недоведенням вини відправника у простої відповідних вагонів, а тому підстави для стягнення з відповідача витрат, пов`язаних із затримкою вагонів, відсутні, оскільки вказане затримання було здійснено не з вини відповідача як відправника.

5. Постановою Північно-Західного апеляційного господарського суду від 19.11.2018: апеляційну скаргу Залізниці  задоволено; рішення господарського суду Житомирської області від 16.08.2018 скасовано; прийнято нове рішення, яким: позов Залізниці задоволено; стягнуто з Господарства на користь Залізниці: 550 699,68 грн. заборгованості та 8 261 грн. судового збору за подання позовної заяви; стягнуто з Господарства на користь Залізниці 12 392 грн. судових витрат за подання апеляційної скарги.

6. Постанову мотивовано обґрунтованістю та доведеністю підстав для задоволення позову та непропущенням Залізницею позовної давності для звернення з позовом у даній справі.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

7. У касаційній скарзі до Верховного Суду Господарство, зазначаючи про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права, просить скасувати постанову Північно-Західного апеляційного господарського суду від 19.11.2018, а рішення господарського суду Житомирської області від 16.08.2018 залишити без змін. 

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ 

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

8. У вирішенні даної справи ключовими моментами є аналіз причин для зупинки вагонів і те, на підставі якої інформації було зупинено вагони, ким та в якому порядку проводився огляд.

9. Норма частини п`ятої статті 338 Митного кодексу України кореспондується з нормами Кримінального процесуального кодексу України і закріплює, що "такий огляд (переогляд) проводиться за рахунок органу, з ініціативи або на підставі інформації якого прийнято рішення про його проведення".

Доводи інших учасників справи

10. Відзиви на касаційну скаргу не надходили.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ. ВИСНОВКИ СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ.

11. 27.05.2015 Залізницею та Господарством (вантажовласник) укладено договір №ПЗ/ДН-4/15/90/ДНЮ-4 про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги, предметом якого є надання залізницею вантажовласнику послуг, пов`язаних з перевезенням вантажів та проведенням розрахунків за ці послуги. До вказаного договору підписувалися додатки та укладалися додаткові угоди.

12. 05.06.2015 ТОВ "Реілтранс" (замовник), ДП "Український транспортно-логістичний центр" (основний виконавець), ДП "Дарницький вагоноремонтний завод" та ДП "Український державний центр по експлуатації спеціалізованих вагонів" (співвиконавці) укладено договір № 4216/215-2015 про надання послуг з організації перевезень вантажів у власних напіввагонах (далі - Договір від 05.06.2015), відповідно до умов якого основний виконавець та співвиконавці зобов`язуються за плату і за рахунок замовника виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з організацією внутрішніх та міжнародних перевезень вантажів у напіввагонах співвиконавців. До вказаного договору укладалися також  додаткові угоди та підписувалися додатки.

Згідно з додатковою угодою від 01.12.2015 № 3 до Договору від 05.06.2015 сторони домовилися замінити ДП "Український транспортно-логістичний центр", ДП "Дарницький вагоноремонтний завод" та ДП "Український державний центр по експлуатації спеціалізованих вагонів" на нову сторону - Залізницю (виконавець).

На виконання даної додаткової угоди ТОВ "Реілтранс" здійснено попередню оплату за послуги, пов`язані з організацією перевезень вантажу, що переміщувався залізничними вагонами № №60477320, 66939943, 67886481, які замовлені шляхом перерахування коштів у сумах, що відповідають обсягу замовлених послуг.

Після отримання вказаної попередньої оплати Залізниця приступила до надання замовлених ТОВ "Реілтранс" послуг.

13. 20.06.2016 ТОВ "Реілтранс" (замовник) та GLOBAL LOGISTICS RAILWAY (клієнт) укладено контракт №2006/16-USD з надання послуг з транспортно - експедиційного обслуговування експортно-імпортних та транзитних вантажів, за яким клієнтом замовлено, а виконавцем надано послуги з транспортно-експедиційного обслуговування вантажів у залізничних вагонах №№ 68746254, 60938081, 67886481, 60477320, 66939943.

14. У червні 2017 року Господарством оформлено накладні №№ 415562, 415570, 415588, 417758, 417766 на відправлення вагонів №№ 68746254, 60938081, 67886481, 60477320, 66939943 зі станції Олевськ. Вагони завантажені вантажем "деревина паливна у вигляді колод, полін, сучків, в`язанок хмизу або в аналогічних видах" та слідували на станцію Галац Ларва, Румунська залізниця, для вантажоодержувача PPA TIMBER TRADE SRL.

15. 16.06.2017 та 19.06.2017 на станцію Кучурган надійшли заяви відділу Митного оформлення № 2 Митного поста "Кучурган" Одеської митниці ДФС,  якими вимагалося затримати вагони №№ 60938081, 67886481, 68746254, 60477320, 66939943 з вантажем - деревина паливна, для проведення переогляду на підставі частини п`ятої статті 338 Митного кодексу України, пункту 14 постанови Кабінету Міністрів України від 23.05.2012 № 467 та доручення на проведення огляду (переогляду) транспортних засобів комерційного призначення, наданого Управлінням Служби безпеки України в Одеській області від 16.06.2017 № 65/4-5486. 

16. Ухвалою Приморського районного суду міста Одеси від 04.08.2017 у справі                     № 522/1008/17 (1-"кс"/522/14621/17) за матеріалами досудового розслідування, внесеного до ЄДРДСР від 13.01.2017 за №12017160000000023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 364 Кримінального кодексу України, надано дозвіл старшому слідчому в ОВС СУ ГУНП в Одеській області Макаровій М.М. та співробітникам ГВ БКОЗ УСБУ в Одеській області на проведення огляду вантажу, який переміщається, зокрема, у залізничних вагонах відкритого типу №№ 60938081, 67886481, 68746254 (без зазначення вагонів №№ 60477320, 66939943).

17. Для засвідчення простою вагонів працівниками станції Кучурган складено акти загальної форми від 16.06.2017 № 68 К1 та від 19.06.2017 № 71 К1. Про факт затримки вагонів станцією Кучурган повідомлено вантажовідправника через станцію відправлення телеграмами.

24.08.2017 уповноваженими особами правоохоронних органів було проведено огляд вантажу у залізничних вагонах відкритого типу, про що свідчить протокол огляду.

Листом від 28.08.2017 старшого слідчого Головного управління Національної поліції в Одеській області Макарова М.М. повідомлено, що за результатами проведення огляду не встановлено порушень Закону України "Про особливості державного регулювання діяльності суб`єктів підприємницької діяльності, пов`язаної з реалізацією та експортом лісоматеріалів", законних підстав для затримки залізничних вагонів відкритого типу (№№60938081, 67886481, 68746254) "у досудового слідства не існує".

Час затримки на станції Кучурган вагонів №№ 68746254, 60938081, 67886481, 60477320, 66939943 зафіксовано в актах загальної форми.

За час простою вказаних вагонів на станційних коліях відповідачу нараховано: плату за користування вагонами у сумі 400 457,04 грн.; збір за зберігання вантажу у вагонах у сумі 146 716,56 грн.; збір за маневрову роботу у сумі 3 233,28 грн.; збір за повідомлення (телеграфне) на суму 292,80 грн., - на загальну суму 550 699,68 грн. 

З метою досудового врегулювання спору начальником станції Олевськ було направлено Господарству лист-претензію від 03.10.2017, яким заявлено вимогу сплатити належні Залізниці платежі. У відповіді на претензію відповідач повідомив, що у зв`язку з відсутністю його вини у затримці вагонів вимога щодо оплати коштів, нарахованих за затримку (простій) вагонів, є безпідставною.

18. Причиною виникнення спору в даній справі стало питання щодо наявності чи відсутності підстав для стягнення 550 699,68 грн. платежів, нарахованих за час затримки вагонів.

19. Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, виходив з того, що у даних спірних правовідносинах наявність/доведеність вини відправника є однією із "ключових" підстав стягнення коштів. Оскільки Залізницею не доведено обґрунтованість заявлених позовних вимог належними та допустимими доказами, то підстави для стягнення з відповідача витрат, пов`язаних із затримкою спірних вагонів, відсутні; вказане затримання було здійснено не з вини відповідача як відправника.

20. Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позов Залізниці, виходив з такого.

Між сторонами у справі виникли правовідносини з надання послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу у міжнародному сполученні залізницею та його зберіганням.

Належними і допустимими доказами на підтвердження настання відповідної події, а саме затримки вагонів на станції, є акти загальної форми.

З метою засвідчення простою вагонів працівниками станції Кучурган складено акти загальної форми від 16.06.2017 № 68 К1 (по вагонах №№ 68746254, 60938081, 67886481) та від 19.06.2017 № 71 К1 (по вагонах №№ 60477320, 66939943).

Час затримки на станції Кучурган зазначених вагонів зафіксовано в актах загальної форми від 02.09.2017 №135 К1 (1873 год. (78 діб), який є доповненням до акта  загальної форми від 16.06.2017 № 68 К1, та від 02.09.2017 №138 К1 (1801 год. (75 діб), який є  доповненням до акта  загальної форми від 19.06.2017 № 71 К1.

Позивачем на підставі актів загальної форми, складених по факту надання додаткових послуг відповідачу стосовно його вантажів, розраховано вартість наданих послуг по кожному з вагонів, зокрема відповідачу нараховані додаткові збори за користування вагонами, маневрову роботу, зберігання вантажу, надання інформації про вантажні роботи (телеграми та повідомлення).

За здійсненим судом апеляційної інстанції перерахунком, загальна сума  недоотриманих Залізницею платежів, нарахованих по вагонах №№68746254, 60938081, 67886481, 60477320, 66939943, становить 550 699,68 грн. 

Докази існування передбачених законодавством підстав для звільнення вантажовласника (Господарства) від плати за користування вагонами у матеріалах справи відсутні.

Підставою виникнення зобов`язання зі сплати належних Залізниці платежів визначаються перешкоди у перевезенні, які не залежать від Залізниці, а виникнення обов`язку відповідача сплатити за простій вагонів не залежить від наявності чи відсутності його вини.

21. Що ж до поданої відповідачем до суду першої інстанції заяви про застосування позовної давності, яку судом першої інстанції не було розглянуто у зв`язку з тим, що суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову по суті, то судом апеляційної інстанції зазначено таке.

До спірних правовідносин, що виникли між сторонами у даній справі і які пов`язані з перевезенням вантажу відповідача у міжнародному сполученні (зі станції Олевськ до місця призначення - ст. Галац Ларга Румунська залізниця) має застосовуватися однорічна позовна давність за правилами § 1 та § 2 статті 48 Єдиних правил до договору про міжнародні залізничні перевезення вантажів (додаток B до Конвенції про міжнародні залізничні перевезення від 09 травня 1980 року), а не шестимісячний строк, передбачений статтею 137 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 457 (далі - Статут, Статут залізниць) та частиною п`ятою статті 315 Господарського кодексу України.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

22. Суд апеляційної інстанції, зазначив, що Залізницею не пропущено позовну давність для звернення з позовом у даній справі. У зв`язку з цим Касаційний господарський суд звертає увагу на таке.

Відповідно до статті 306 Господарського кодексу України:
- перевезенням вантажів визнається господарська діяльність, пов`язана з переміщенням продукції залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами (частина перша);
- суб`єктами відносин перевезення вантажів є перевізники, вантажовідправники та вантажоодержувачі (частина друга);
- загальні умови перевезення вантажів, а також особливі умови перевезення окремих видів вантажів визначаються цим Кодексом і виданими відповідно до нього транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами (частина п`ята). 

Згідно з частиною другою статті 908 Цивільного кодексу України загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

За приписами частини першої статті 3 Закону України "Про залізничний транспорт" законодавство про залізничний транспорт загального користування складається із законів України "Про транспорт", "Про особливості утворення акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування", цього Закону, Статуту залізниць України, який затверджується Кабінетом Міністрів України, та інших актів законодавства України.

Обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом, визначені Статутом залізниць. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

Відповідно до частини першої статті 10 Цивільного кодексу України чинний міжнародний договір, який регулює цивільні відносини, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, є частиною національного цивільного законодавства України.

Отже, спірні правовідносини, що виникли між сторонами у справі, регулюються як законами та підзаконними актами України, так і міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України і які є частиною національного цивільного законодавства України.

Наразі на території країн, які складають євроазійську транспорту систему, застосовуються дві самостійні системи міжнародного транспортного права, які регулюють діяльність у сфері перевезення вантажів залізничним транспортом: 
- перша - заснована на Угоді про міжнародне залізничне вантажне сполучення (далі - УМВС, СМГС, Угода), яка була підписана та набрала чинності 01.11.1951 і до якої Україна приєдналася 05.06.1992;
- друга - на Єдиних правилах до договору про міжнародні залізничні перевезення вантажів (далі - ЦІМ), які є Додатком В до Конвенції про міжнародні залізничні перевезення (далі - КОТІФ, Конвенція). Україна приєдналася до Конвенції в редакції Протоколу від 03.06.1999 (яким були внесені зміни до Конвенції) на підставі Закону України від 05.06.2003 № 943-ІV. 

Отже, Україна є учасницею двох міжнародних угод, які регулюють діяльність у сфері перевезення вантажів залізничним транспортом. Зазначені міжнародні договори поширюють свою дію на різні ділянки української залізниці, у зв`язку з чим слід розмежовувати сфери їх застосування. У вирішенні відповідного питання слід виходити з такого.

За приписом статті 1 розділу І "Загальні положення" Угоди останньою встановлюється пряме міжнародне сполучення для перевезення вантажів по залізницям країн-учасниць Угоди.

Згідно зі статтею 3 Угоди ця Угода встановлює єдині правові норми договору перевезення вантажу в прямому міжнародному залізничному сполученні та в прямому міжнародному залізнично-паромному сполученні (§ 1). Перевезення вантажів у прямому міжнародному сполученні відбуваються між станціями, які відкриті для виконання вантажних операцій відповідно до національного законодавства Сторін цієї Угоди, а в прямому міжнародному залізнично-паромному сполученні - за участю водної ділянки шляху, об`явленого Сторонами для таких перевезень (§ 2). Якщо Сторони є одночасно учасниками інших міжнародних угод, які встановлюють правові норми про договір перевезення вантажів залізничним транспортом, то перевезення між станціями залізниць цих Сторін можуть здійснюватися на умовах цих угод (§ 3).

Аналіз статей 1 та 3 розділу І "Загальні положення" Угоди свідчить про те, що до сфери застосування Угоди входять усі перевезення вантажів у прямому міжнародному залізничному сполученні між вказаними у другому параграфі статті 3 Угоди станціями, за накладними СМГС та лише мережею залізниць - країн-учасниць Угоди.
Щодо сфери застосування КОТІФу на ділянках української залізниці слід зазначити таке.
Конвенція про міжнародні залізничні перевезення (КОТІФ) об`єднує в собі:
- Єдині правила до договору про міжнародне залізничне перевезення пасажирів і багажу (ЦІВ, Додаток А до Конвенції) 
та 
- Єдині правила до договору про міжнародні залізничні перевезення вантажів (ЦІМ -Додаток В до Конвенції).
Відповідно до § 6 статті 1 розділу І Єдиних правил до договору про міжнародні залізничні перевезення вантажів (ЦІМ - Додаток В до Конвенції) кожна держава, що підписала Конвенцію про транзитні міжнародні перевезення вантажів згідно з цими Єдиними правилами, може при поданні заяви про приєднання до Конвенції заявити, що вона буде застосовувати ці Єдині правила лише до перевезень, що здійснюються на частині залізничної інфраструктури, розміщеної на її території. Ця частина залізничної інфраструктури повинна бути точно визначена і бути пов`язаною із залізничною інфраструктурою держави-члена. Якщо держава-член робить вказану вище заяву, то ці Єдині правила застосовуються лише за умови: 
a) якщо в договорі перевезення передбачені місце прийому вантажу або місце його видачі, а також маршрут перевезення, включені до визначеної інфраструктури або, 
b) якщо визначена інфраструктура пов`язує інфраструктуру двох держав-членів і була передбачена в договорі перевезення як маршрут для транзитного перевезення. 

Отже, сфера застосування Конвенції поширюється не на всю залізничну інфраструктуру України, а лише на чітко визначені межі ліній залізниці. 

Подібний правовий висновок викладено в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 21.06.2019 у справі № 924/320/17.

Таким чином, суд апеляційної інстанції, розглядаючи заяву відповідача про застосування позовної давності, належним чином не встановив, яка саме міжнародна угода має застосовуватися до спірних правовідносин, а саме не врахував сферу їх дії в тому розумінні, що дія Угоди поширюється на більшу кількість ділянок української залізниці (майже на всі лінії залізниці України), а дія Конвенції з урахуванням міжнародних заяв - на меншу кількість таких ділянок, а саме - лише на певні чітко визначені прикордонні ділянки залізниці на заході країни, переважно на ділянки, що мають ширину колії 1435 мм, а також на ділянки з шириною колії 1520 мм на державному кордоні з Румунією зі станцій Дякове та Вадул-Сірет в Україні та на державному кордоні із Словаччиною зі станції Ужгород.

23. Крім того, суд апеляційної інстанції не визначився належним чином з початком перебігу позовної давності.   

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. 

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 Цивільного кодексу України).

За загальним правилом, встановленим у частині першій статті 261 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Як встановили суди попередніх інстанцій, причиною затримки вагонів було проведення переогляду вантажу - деревина паливна, на підставі частини п`ятої статті 338 Митного кодексу України. 

Отже, усі заявлені до стягнення у цій справі платежі були нараховані залізницею за додаткові послуги, надані з моменту затримання вагонів і до моменту закінчення затримки вагонів, тобто у період, протягом якого здійснювався переогляд вантажу. Затримка вагонів на станції у зв`язку з митним контролем є триваючою дією, яка охоплює певний проміжок часу і щодо якої як єдиної події і розпочинається перебіг позовної давності. Відповідно, моментом, з якого розпочинається перебіг позовної давності до позовних вимог у цій справі, є день настання події, що стала підставою для подання позову, а саме: день закінчення затримки вагонів (день складання відповідного акта загальної форми про закінчення затримки вагонів), а не день складання кожного окремого акта загальної форми на різні операції, здійснені в межах єдиного періоду часу, протягом якого мала місце затримка вагонів.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

24. З огляду на наведене Верховний Суд дійшов висновку, що судом апеляційної інстанції належним чином не з`ясовано й не перевірено усіх обставин справи та пов`язаних з ними доказів, що є порушенням вимог статей 86, 236 Господарського процесуального кодексу України щодо прийняття судового рішення на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Викладене згідно з частиною третьою статті 310 Господарського процесуального кодексу України є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення, а оскільки припис частини другої статті 300 названого Кодексу містить заборону для суду касаційної інстанції з вчинення процесуальних дій, пов`язаних із встановленням обставин справи та оцінкою доказів, - то й для передачі справи на новий розгляд до суду апеляційної  інстанції. 

25. У такому розгляді суду необхідно врахувати наведене, здійснити належну перевірку доказами обставин, зазначених у цій постанові, надати цим доказам та доводам належну правову оцінку і вирішити спір відповідно до закону. За результатами нового розгляду має бути здійснено й розподіл усіх судових витрат у даній справ.

Керуючись статтями  300, 308, 310, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Касаційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу державного підприємства "Олевське лісове господарство" задовольнити частково.  

2. Постанову Північно-Західного апеляційного господарського суду від 19.11.2018 зі справи  № 906/168/18 скасувати.

Справу передати на новий розгляд до Північно-Західного апеляційного господарського суду.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                          В. Селіваненко 

Суддя                                                                                                          І. Булгакова

Суддя                                                                                                                          К. Пільков