Постанова
Іменем України 
13 червня 2019 року
м. Київ
справа № 750/4632/18
провадження № 51-10480км18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                   ОСОБА_1 ,
суддів                                                ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
за участю:
секретаря судового засідання  ОСОБА_4 ,
прокурора                                       ОСОБА_5 ,
 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженого 
ОСОБА_6 на ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 06 грудня 
2018 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12017270010007187 за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя   
АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останнього разу – 19 січня 2018 року вироком Деснянського районного суду м. Чернігова за ч. 2 ст. 185, ст. 70 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки 9 місяців, 
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 21 вересня 
2018 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки. 
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, враховуючи вирок Деснянського районного суду м. Чернігова  від 19 січня 2018 року, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно визначено  ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.
Згідно з вироком  ОСОБА_6  визнано винним у тому, що він  03 вересня 
2017 року, приблизно о 19:10, діючи повторно, шляхом вільного доступу, з підсобного приміщення, яке розташоване між 6 та 7 поверхами першого під`їзду будинку АДРЕСА_2 , таємно викрав дитячий велосипед вартість якого складає 780 грн, що належить ОСОБА_7 , чим спричинив останній матеріальну шкоду на вказану суму.
Також 26 жовтня 2017 року, приблизно о 01:05,  ОСОБА_6 , діючи повторно, біля під`їзду № 3 будинку № 251 на пр. Миру у м. Чернігові, шляхом пошкодження замикаючих пристроїв з автомобіля марки «A3ЛK 2141», реєстраційний номер НОМЕР_1 , таємно викрав акумулятор марки «Fire bull» 75 Ач 12В 700А (EN), вартість якого складає 1371,76 грн., що належить ОСОБА_8 , чим спричинив останньому матеріальну шкоду на зазначену суму.
Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 06 грудня 2018 року вирок місцевого суду залишено без зміни.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
В касаційній скарзі засуджений порушує питання про призначення йому більш м`якого покарання та просить виключити з мотивувальної частини судових рішень обставину, що обтяжує покарання – рецидив злочинів. Стверджує, що суд, визначаючи йому захід примусу безпідставно визнав обтяжуючою покарання обставиною – рецидив злочинів, що призвело, на його думку, до суворості призначеного покарання. 
Апеляційний суд, у порушення вимог ст. 370 КПК України, не дав належної оцінки таким порушенням та залишив вирок місцевого суду без зміни. 
Позиції інших учасників судового провадження
Від учасників судового провадження заперечень на касаційну скаргу засудженого не надходило.
У судовому засіданні прокурор заперечував проти задоволення касаційної скарги засудженого.
Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку, що скарга засудженого не підлягає задоволенню з таких підстав.
Мотиви Суду
Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального 
й процесуального права при ухваленні судових рішень у тій частині, в якій їх було оскаржено.
Висновки суду про доведеність винуватості  ОСОБА_6 та правильність кваліфікації його дій у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення в касаційній скарзі засудженого не оспорюються.
Доводи засудженого щодо суворості покарання, яке йому призначено, колегія суддів вважає необґрунтованими з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Водночас згідно із ч. 2 зазначеної норми покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Так, з мотивувальної частини вироку місцевого суду слідує, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, при обранні виду та розміру покарання ОСОБА_6 , суд правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, кількість епізодів злочинної діяльності, вартість викраденого засудженим майна те, що шкода завдана вчиненим злочином засудженим частково відшкодована, думку потерпілих щодо визначення засудженому покарання, дані про особу винного, зокрема, який раніше неодноразово судимий, на шлях виправлення не став та повторно вчинив злочин проти власності, позитивну характеристику за місцем проживання, його вік, стан здоров`я, сімейний та майновий стан. Крім того врахував обставини, що пом`якшують покарання –  щире каяття і активне сприяння в розкритті злочину. Обставину, що обтяжує покарання – рецидив злочинів. 
Врахувавши всі зазначені обставини в сукупності, суд обґрунтовано призначив засудженому  ОСОБА_6 покарання в межах санкції ч. 2 ст. 185 КК України із застосуванням вимог статті 70 КК України.
Стосовно доводів касаційної скарги засудженого про те, що суд безпідставно визнав обтяжуючою покарання обставиною – рецидив злочинів, колегія суддів вважає їх  безпідставними з огляду на наступне.
Статтею 34 КК України передбачено, що рецидивом злочинів визнається вчинення нового умисного злочину особою, яка має судимість за умисний злочин.
Відповідно до ст. 35 КК України повторність, сукупність та рецидив злочинів враховуються при кваліфікації злочинів та призначенні покарання, при вирішенні питання щодо можливості звільнення від кримінальної відповідальності та покарання у випадках, передбачених цим Кодексом.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження та судових рішень ОСОБА_6 неодноразово судимий за вчинення злочинів, у тому числі за 
ст. 391 КК України, судимість за який не знято і не погашено у встановленому законом порядку, що відповідно до положень, передбачених ст. 34 КК України, утворює рецидив злочинів та свідчить про наявність зазначеної обтяжуючої покарання обставини.
Таким чином, суд, призначаючи покарання, у відповідності до ст. 67 КК України згідно вимог законодавства встановив обставиною, що обтяжує покарання – рецидив злочинів, визначивши його вид та розмір згідно з вимогами статей 50, 65 КК України.
В свою чергу апеляційний суд, розглянувши провадження за апеляційною скаргою засудженого проаналізував зміст його скарги і належним чином мотивував своє рішення про відсутність підстав для пом`якшення засудженому покарання та залишив його скаргу без задоволення, а вирок місцевого суду 
без зміни.
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам статей 370, 419 КПК України.
Колегія суддів вважає, щопризначене ОСОБА_6 покарання, є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів. 
Таким чином, підстав для пом`якшення засудженому  ОСОБА_6 покарання за злочин, передбачений ч. 2 ст. 185 КК України у касаційній скарзі не міститься, розглядом кримінального провадження не встановлено. 
Оскільки кримінальний закон застосовано правильно, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не допущено, а призначене покарання відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого, касаційна скарга має бути залишена без задоволення, а ухвала апеляційного суду – без зміни. 
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Суд
ухвалив:                                                           
Ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 06 грудня 2018 року щодо ОСОБА_6  залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 – без задоволення.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:

ОСОБА_1                               ОСОБА_2                                      ОСОБА_3