П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
26 червня 2019 року
м. Київ
Справа № 808/1112/17
Провадження № 11-265апп19
Велика Палата Верховного Суду у складі:
судді-доповідача Золотнікова О. С.,
суддів Антонюк Н. О., Анцупової Т. О., Бакуліної С. В., Британчука В. В., Власова Ю. Л., Гриціва М. І., Гудими Д. А., Данішевської В. І., Єленіної Ж. М., Кібенко О. Р., Князєва В. С., Лобойка Л. М., Лященко Н. П., Прокопенка О. Б., Пророка В. В., Рогач Л. І., Ситнік О. М., Ткачука О. С., Уркевича В. Ю., Яновської О. Г.
розглянула в порядку письмового провадженнякасаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 11 липня 2018 року (суддя Татаринов Д. В.) та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 28 серпня 2018 року (судді Юрко І. В., Білак С. В., Шальєва В. А.) у справі № 808/1112/17 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради (далі - Департамент), державного реєстратора Департаменту Полтавця Дмитра Володимировича (далі - Держреєстратор), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Приватне акціонерне товариство «Ремонтно-будівельне управління № 51» (далі - Товариство), про визнання протиправним і скасування рішення, скасування запису та
ВСТАНОВИЛА:
У травні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Департаменту та Держреєстратора, у якому просив:
- визнати протиправним і скасувати рішення Держреєстратора від 21 лютого 2017 року з індексним номером 339656677 про державну реєстрацію за Товариством права власності на об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 2344714223221, а саме будівлі літ. «Д-2», літ. «Б», що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (запис про право власності від 03 лютого 2017 року № 19127406; далі - спірне нерухоме майно);
- скасувати запис про право власності від 03 лютого 2017 року № 19127406 про державну реєстрацію за Товариством права власності на спірне нерухоме майно.
На обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначив, що Держреєстратор на підставі рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 30 липня 2012 року у справі № 2-728/2011 та наказу Мінпромполітики України від 28 лютого 1994 року № 316 вніс до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (далі - Реєстр) запис від 03 лютого 2017 року № 19127406 про реєстрацію за Товариствомправа власності на спірне нерухоме майно та прийняв відповідне рішення від 21 лютого 2017 року з індексним номером 33965677. На думку позивача, вказане рішення Держреєстратора є протиправним і підлягає скасуванню.
Запорізький окружний адміністративний суд ухвалою від 11 липня 2018 року, залишеною без змін постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 28 серпня 2018 року, закрив провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Не погодившись з указаними судовими рішенням судів попередніх інстанцій,  ОСОБА_1  у касаційній скарзі зазначив, що їх прийнято з порушенням норм процесуального права. На думку скаржника, дослідженню в цій справі підлягають владні, управлінські рішення та дії Держреєстратора щодо державної реєстрації права власності, прийняті/вчинені відповідачем як суб`єктом владних повноважень. Спір у цій справі не має ознак приватноправового та підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства. На підставі викладеного скаржник просить скасувати оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій і направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
У відзивах на касаційну скаргу Департамент і Товариство зазначили, що не погоджуються з касаційною скаргою позивача, оскільки в цій справі між сторонами існує спір про право, що унеможливлює її розгляд за правилами адміністративного судочинства. У зв`язку з викладеним Департамент і Товариство просять залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду ухвалою від 10 жовтня 2018 року відкрив касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою, а ухвалою від 13 березня 2019 року передав цю справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду на підставі частини шостої статті 346 КАС України, оскільки учасник справи оскаржує судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій з підстав порушення правил предметної юрисдикції. 
Велика Палата Верховного Суду ухвалою від 29 березня 2019 року прийняла та призначила цю справу до касаційного розгляду в порядку письмового провадження без виклику її учасників на підставі пункту 3 частини першої статті 345 КАС України, з огляду на те, що предметом перегляду в цій справі є ухвала суду першої інстанції, залишена без змін постановою суду апеляційної інстанції, а характер спірних правовідносин не вимагає участі сторін у судовому засіданні.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, наведені в касаційній скарзі та у відзивах на неї доводи, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги позивача.
Суди попередніх інстанцій установили, що рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 30 липня 2012 року у справі № 2-а/728/2011 витребувано із незаконного володіння та зобов`язано позивача повернути позивачу - Товариству належне йому нерухоме майно, розташоване за адресою АДРЕСА_1 , а саме адміністративно-побутовий корпус і корпус № 2 цеху виробництва мастик літ. «Д-2» загальною площею 1821 кв. м і трансформаторну підстанцію літ. «Б» загальною площею 44,5 кв. м. Рішення набрало законної сили 15 січня 2013 року.
На підставі вказаного рішення суду Держреєстратор вніс до Реєстру запис від 03 лютого 2017 року № 19127406 про реєстрацію за Товариствомправа власності на спірне нерухоме майно та прийняв відповідне рішення від 21 лютого 2017 року з індексним номером 33965677.
Вважаючи вказане рішення Держреєстратора протиправним, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Закриваючи провадження в адміністративній справі, Запорізький окружний адміністративний суд, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, керувався тим, що спір у цій справі не є публічно-правовим, оскільки викладені в позовній заяві вимоги є похідними від вимог приватноправового спору. Отже, за висновками судів попередніх інстанцій, цей спір повинен розглядатися за правилами цивільного судочинства.
Велика Палата Верховного Суду вважає обґрунтованими ці висновки судів першої та апеляційної інстанцій з огляду на таке.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Згідно із частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
На підставі пункту 7 частини першої статті 4 КАС України суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
Пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.
Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких закономустановлений інший порядок судового вирішення.
Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.
Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.
Як установлено матеріалами справи, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання протиправним і скасування рішення Держреєстратора про реєстрацію за Товариством права власності на спірне нерухоме майно та скасування відповідного запису про право власності в Реєстрі. При цьому позов подано на захист порушеного, на думку позивача, його права власності на спірне нерухоме майно. 
Отже, між позивачем і третьою особою у справі існує спір про право власності на об`єкт нерухомого майна, що унеможливлює вирішення заявлених позовних вимог в порядку адміністративного судочинства.
Згідно із частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Одним зі способів захисту цивільного права є визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (пункт 10 частини першої статті 16 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.
Оскільки позовні вимоги заявлено  ОСОБА_1 на захист порушеного, на його думку, права власності на спірне нерухоме майно, а також ураховуючи, що вказане нерухоме майно зареєстровано за третьою особою, то цей спір стосується приватноправових відносин і не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а має вирішуватися судами за правилами ЦПК України.
З огляду на викладене суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для закриття провадження в адміністративній справі, оскільки цей спір не стосується захисту прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, а пов`язаний з вирішенням питання щодо права на нерухоме майно.
Суди попередніх інстанцій належним чином визначили характер спору, суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет і підстави заявлених вимог, унаслідок чого дійшли обґрунтованого висновку щодо належності спору до юрисдикції цивільного суду, а отже, наведені в касаційній скарзі доводи про те, що цей спір має розглядатися саме в порядку адміністративного судочинства, є безпідставними.
При цьому визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі з обов`язком суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій, бездіяльності чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін. Суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції.
Аналогічну правову позицію викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 вересня та 31 жовтня 2018 року у справах № 806/1641/17 (провадження № 11-696апп18), № 815/1737/17 (провадження № 11-811апп18) відповідно.
За нормами пункту 1 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно із частиною першою статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
Оскільки оскаржувані судові рішення прийнято з додержанням норм процесуального права, а правових висновків судів попередніх інстанцій скаржник не спростував, Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, Велика Палата Верховного Суду
ПОСТАНОВИЛА:
1. Касаційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення. 
2. Ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 11 липня 2018 року та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 28 серпня 2018 рокузалишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Суддя-доповідач                                                                                                  О. С. Золотніков 
 
Судді:                             Н. О. Антонюк                                                        В. С. Князєв
 
                                               Т. О. Анцупова                                                       Л. М. Лобойко
 
                                               С. В. Бакуліна                                                         Н. П. Лященко
 
                                               В. В. Британчук                                                     О. Б. Прокопенко
 
                                               Ю. Л. Власов                                                           В. В. Пророк
 
                                               М. І. Гриців                                                              Л. І. Рогач
 
                                               Д. А. Гудима                                                                       О. М. Ситнік
 
                                               В. І. Данішевська                                                  О. С. Ткачук
 
                                               Ж. М. Єленіна                                                         В. Ю. Уркевич
 
                                               О. Р. Кібенко                                                                       О. Г. Яновська