Постанова  
Іменем  України       
 
14 серпня 2019 року          
м. Київ
 
справа № 638/11078/15-ц
провадження № 61-13782св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Червинської М. Є.,
суддів: Бурлакова С. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М. (суддя-доповідач), 
Курило В. П.,
 
учасники справи:
позивач - публічне акціонерне товариство «Банк Золоті Ворота»,
відповідачі: ОСОБА_1 , товариство з обмеженою відповідальністю торгівельно-промислової фірми «Бекар ЛТД»,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 листопада 2015 року в складі судді Штих Т. В. та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 08 листопада 2016 року в складі колегії суддів: Бровченко І. О., Карімової Л. В., Бурлака І. В.,
 
В С Т А Н О В И В:

Описова частина 
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У червні 2015 року публічне акціонерне товариство «Банк Золоті Ворота» (далі - 
ПАТ «Банк Золоті Ворота») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , товариства з обмеженою відповідальністю торгівельно-промислової фірми «Бекар ЛТД» (далі - ТОВ ТПФ «Бекар ЛТД») про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет застави.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 09 липня 2007 року між ПАТ «Банк Золоті Ворота» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту у формі мультивалютної кредитної лінії № 260, відповідно до умов якого банк у період з 09 липня 2007 року по 15 серпня 2011 року надав останньому кредит у рамках кредитної лінії з максимальною сумою заборгованості за нею 351 450 доларів США (ліміт 1) та 663 000,00 грн (ліміт 2), зі сплатою 10 % річних за користування коштами у доларах США та 16 % річних за користування коштами у гривні, строком 
до 08 липня 2010 року. У рахунок забезпечення вказаного зобов`язання 19 серпня 2010 року між ПАТ «Банк Золоті Ворота» та ТОВ ПТФ «Бекар ЛТД» укладено договір застави № 10-091, відповідно до умов якого останній передав банку належні йому на праві власності товари в обороті. У зв`язку із неналежним виконанням ОСОБА_1 свого кредитного зобов`язання виникла заборгованість у розмірі 146 551,02 доларів США та 1 412 646,73 грн.
Враховуючи викладене, ПАТ «Банк Золоті Ворота» просило стягнути з                               ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі                                      146 551,02 доларів США та 1 412 646,73 доларів США, а усього 3 742 748,01 грн шляхом звернення стягнення на предмет застави за договором застави                                       від 19 серпня 2010 року № 10-091, з урахуванням усіх змін до нього, укладений між АТ «Банк Золоті Ворота» та ТОВ ТПФ «Бекар ЛТД», а саме: належні йому на праві власності товари в обороті, які зазначені в додатку до договору застави                                           від 19 серпня 2010 року № 10-091 на користь ПАТ «Банк Золоті Ворота» у порядку надання банку права на продаж предмета застави шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем за ціною, визначеною за згодою сторін або на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
 
Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області 
від 08 листопада 2016 року, позов задоволено.
 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк Золоті Ворота» заборгованість за договором від 09 липня 2007 року № 260 про надання споживчого кредиту у розмірі 146 551,02 доларів США, що еквівалентно 2 330 101,28 грн та 1 412 646,73 грн, а всього 3 742 748,01 грн, із яких: сума простроченої заборгованості за кредитом - 
136 455,94 доларів США (2 169 593,64 грн) та 655 170,46 грн; сума простроченої заборгованості за відсотками - 10 095,08 доларів США (160 507,64 грн) та 
268 818,71 грн; пеня за кредитом та відсотками, розрахована за період з 27 січня 2012 року по 26 січня 2015 року - 488 657,56 грн.
 
У рахунок погашення указаної заборгованості за договором від 09 липня 2007 року № 260 про надання споживчого кредиту у розмірі 146 551,02 доларів США (2 330 101,28 грн) та 1 412 646,73 грн, а всього - 3 742 748,01 грн, з яких: сума простроченої заборгованості за кредитом - 1 364 55,94 доларів США                                      (2 169 593,64 грн) та 655 170,46 грн; сума простроченої заборгованості за відсотками - 10 095,08 доларів США (160 507,64 грн) та 268 818,71 грн; пеня за кредитом та відсотками, розрахована за період з 27 січня 2012 року по 26 січня 2015 року - 488 657,56 грн, звернуто стягнення на предмет застави за договором застави                            від 19 серпня 2010 року № 10-091, з урахуванням усіх змін до нього, укладений між АТ «Банк Золоті Ворота» та ТОВ ТПФ «Бекар ЛТД», а саме: належні йому на праві власності товари в обороті, які зазначені в додатку до договору застави                                       від 19 серпня 2010 року № 10-091 на користь ПАТ «Банк Золоті Ворота» шляхом надання права ПАТ «Банк Золоті Ворота» на продаж предмета застави шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем за ціною, визначеною за згодою сторін або на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності.
 
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що ОСОБА_1 належним чином не виконував свої кредитні зобов`язання, внаслідок чого утворилась заборгованість та ув`язку із чим у позивача виникло право задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на предмет застави відповідно до умов договору та положень Закону України «Про заставу», Закону України «Про забезпечення умов кредитів та реєстрацію обтяжень». 
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У грудні 2016 року ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права,просив скасувати рішення судів попередніх інстанцій та передати справу на новий розгляд.
 
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
 
Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій при розгляді даної справи належним чином не перевірено повноважень ПАТ «Банк Золоті Ворота» як позивача у справі, який знаходився на час розгляду справи на стадії ліквідації, а також не перевірив повноваження осіб, які підписували кредитний договір, договір іпотеки та інші додаткові угоди та повноваження особи, яка підписувала позовну заяву та робила розрахунки. Судами неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неналежним чином досліджено надані докази у їх сукупності, а докази щодо повного виконання кредитного зобов`язання ОСОБА_1 взагалі не прийнято до уваги та не долучено до матеріалів справи.
 
Доводи особи, яка подала заперечення на касаційну скаргу
 
У квітні 2017 року уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк Золоті Ворота» Єрмак В. О. подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на касаційну скаргу, посилаючись на законність і обґрунтованість рішень судів попередніх інстанцій.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 січня 2017 року відкрито касаційне провадження та витребувано матеріали справи із суду першої інстанції.
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 червня 2017 року дану справу призначено до судового розгляду.
 
Відповідно до пункту 4 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
У березні 2018 року справа передана до Верховного Суду.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Судом установлено, що 09 липня 2007 року між ПАТ «Банк Золоті Ворота» та ОСОБА_1 укладено договір № 260 про надання споживчого кредиту у формі мультивалютної кредитної лінії (відновлювальної), відповідно до умов якого останній у період з 09 липня 2007 по 15 серпня 2011 року отримав кредит у рамках кредитної лінії з максимальною сумою заборгованості за нею 351 450,00 доларів США (ліміт 1) та 663 000,00 грн (ліміт 2), зі сплатою 10 % річних за користування коштами у доларах США та 16 % річних за користування коштами у гривні згідно з умовами кредитного договору.
 
19 серпня 2010 року між ТОВ ТПФ «Бекар ЛТД» та ПАТ «Банк Золоті Ворота» укладено договір застави № 10-091 у забезпечення виконання всіх вимог банку до позичальника за кредитним договором та всіма додатковими угодами до нього (додатковими угодами, що виникнуть у майбутньому щодо змін умов основного зобов`язання - збільшення, зменшення, збільшення розміру кредиту у розмірі забезпечення за договором та інше), а саме: повернення кредиту у розмірі: 351 450,00 доларів США (ліміт 1) та 663 000,00 грн (ліміт 2) у строк 20 березня 
2014 року, сплати відсотків за користування ним за ставкою: 10 % річних за користування коштами у доларах США та 16 % річних за користування коштами у гривні згідно з умовами кредитного договору, комісії у розмірі передбаченому кредитним договором, неустойки, та інших можливих витрат заставодержателя, пов`язаних з невиконанням або неналежним виконанням боржником зобов`язань за кредитним договором, ТОВ ТПФ «Бекар ЛТД» передав у заставу банку належні йому на праві власності товари в обороті вказані в додатку до договору, який є невід`ємною частиною договору.
 
Ринкова вартість майна, зазначеного у додатку до вказаного договору, за згодою сторін становить 2 014 400,00 грн без ПДВ.
 
Пунктом 5.2.1 кредитного договору передбачено, що позичальник зобов`язаний здійснити погашення кредиту та сплату процентів у повному обсязі в порядку та на умовах, передбачених кредитним договором.
 
Пунктом 2.2 договору застави заставодержатель набуває права звернення стягнення на майно у разі, якщо зобов`язання, які забезпечені заставою, не будуть виконані.
 
Згідно з пунктом 3.1.3 договору застави у випадку невиконання боржником у встановлений строк зобов`язань за кредитним договором заставодержатель має право самостійно звернути стягнення на майно та/або реалізувати його для погашення зобов`язань боржника.
 
Відповідно до пункту 4.5 договору застави продаж майна для погашення заборгованості за кредитним договором здійснюється будь-якими засобами - заставодержателем самостійно з самостійним встановлення ціни, з використанням аукціону, торгівельної біржі та інше на власний розсуд, для чого заставодавець від свого імені доручає заставодержателю реалізувати майно для задоволення вимог заставодержателя. До відносин сторін, передбачених цим пунктом не застосовуються положення актів цивільного законодавства про договір доручення.
 
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Згідно із частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Відповідно до частини першої статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
 
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
 
Згідно з частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).
 
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
 
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).
 
Згідно з частиною першою статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою, порукою, заставою.
 
Застава є способом забезпечення зобов`язань; у силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) (стаття 1 Закону України «Про заставу» та стаття 572 ЦК України). 
 
Відповідно до частини першої та другої статті 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.
 
Згідно із частиною першою статті 589 ЦК України в разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.
 
Відповідно до статті 27 Закону України «Про заставу» застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи; застава зберігає силу і у випадках, коли у встановленому законом порядку відбувається уступка заставодержателем забезпеченої заставою вимоги іншій особі або переведення боржником боргу, який виник із забезпеченої заставою вимоги.
 
Зазначені норми застосовуються з урахуванням положень Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», який визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов`язань, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна.
 
Відповідно до частини третьої статті 9 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», якщо інше не встановлено законом, зареєстроване обтяження, за винятком таких випадків: 1) обтяжувач надав згоду на відчуження рухомого майна боржником без збереження обтяження; 2) відчуження належного боржнику на праві власності рухомого майна здійснюється в ході проведення господарської діяльності, предметом якої є систематичні операції з купівлі-продажу або інші способи відчуження цього виду рухомого майна.
 
Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» взаємні права та обов`язки за правочином, на підставі якого виникло обтяження, виникають у відносинах між обтяжувачем і боржником з моменту набрання чинності цим правочином, якщо інше не встановлено законом. Реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. У разі відсутності реєстрації обтяження таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем, проте воно є не чинним у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом.
 
За таких обставин реалізація майна, що є предметом застави, без припинення обтяжень, не припиняє заставу, тому застава зберігає чинність при переході права власності на предмет застави до іншої особи, отже, на неї може бути звернено стягнення з підстав, передбачених статтею 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».
 
Викладене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду України, наведеними у постановах від 03 квітня 2013 року у справі № 6-7цс13 та від 19 листопада 2014 року у справі № 6-168цс14.
Тобто, у разі відчуження предмета обтяження боржником без згоди обтяжувача, обтяження рухомого майна, що є предметом обтяження, зберігає свою силу для нового власника (покупця) в разі, якщо воно зареєстроване в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна.
 
Відповідно до частини першої статті 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяжувач має право на власний розсуд обрати один із таких позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження: 1) передача рухомого майна, що є предметом забезпечувального обтяження, у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов`язання в порядку, встановленому цим Законом; 2) продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах; 3) відступлення обтяжувачу права задоволення забезпеченої обтяженням вимоги у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є право грошової вимоги; 4) переказ обтяжувачу відповідної грошової суми, у тому числі в порядку договірного списання, у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є гроші, майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку, або цінні папери; 5) реалізація заставленого майна на підставі виконавчого напису нотаріуса.
 
Отже, звернення стягнення на предмет застави шляхом продажу обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження з укладенням договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов`язання є позасудовим способом звернення стягнення на заставне майно, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду.
 
Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 25 квітня 2019 року у справі № 523/8653/15-ц (касаційне провадження № 61-43889св18).
 
Умови укладеного між сторонами договору є обов`язковими для його сторін та їх правонаступників. 
 
Судами установлено, що ПАТ «Банк Золоті Ворота», звертаючись до суду з цим позовом до ОСОБА_1 , ТОВ ТПФ «Бекар ЛТД» просило стягнути заборгованість за кредитним договором, а також звернути стягнення на заставне майно шляхом продажу предмета застави банком будь-якій третій особі в рахунок погашення боргових зобов`язань боржника перед банком.
 
У пункті 4.5 договору застави сторони погодили, що продаж майна для погашення заборгованості за кредитним договором здійснюється будь-якими засобами - заставодержателем самостійно з самостійним встановлення ціни, з використанням аукціону, торгівельної біржі та інше на власний розсуд, для чого заставодавець від свого імені доручає заставодержателю реалізувати майно для задоволення вимог заставодержателя.
 
Таким чином, вирішуючи спір, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову про звернення стягнення на предмет застави шляхом його продажу банком будь-якій третій особі у рахунок погашення боргових зобов`язань боржника перед банком, оскільки такий спосіб звернення стягнення на заставне майно сторони договору застави визначили як позасудовий, що відповідає положенням статті 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», у зв`язку із чим ці вимоги ПАТ «Банк Золоті Ворота» не підлягають задоволенню.
 
Вказана позиція узгоджується із позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 643/17966/14-ц (провадження № 14-203цс19).
 
Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судом повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні позовних вимог.
 
Відповідно до частини першої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
 
Щодо судових витрат
 
Згідно із частиною 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 
 
Отже, з ПАТ «Банк Золоті Ворота» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 7 579,00 грн, касаційної скарги у розмірі 4 384,80 грн.
 
Керуючись частиною 13 статті 141, статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
П О С Т А Н О В И В:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
 
Заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 листопада 
2015 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 08 листопада 
2016 року скасувати.
 
У задоволенні позову публічного акціонерного товариства «Банк Золоті Ворота» до ОСОБА_1 , товариства з обмеженою відповідальністю торговельно-промислової фірми «Бекар ЛТД» про стягнення кредитної заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави шляхом його продажу банком будь-якій третій особі в рахунок погашення боргових зобов`язань боржника перед банком відмовити.
 
Стягнути з публічного акціонерного товариства «Банк Золоті Ворота» на користь ОСОБА_1 належний до сплати судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 7 579,00 грн, касаційної скарги у розмірі 4 384,80 грн.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.
 
З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції скасовані або визнанні нечинними рішення, постанови та ухвали суду першої або апеляційної інстанції втрачають законну силу та у подальшому виконанню не підлягають. 
 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                    М. Є. Червинська
Судді:                                                                              С. Ю. Бурлаков
                                                                                      Є. В. Коротенко
                                                                                      В. М. Коротун
В. П. Курило