Постанова 
Іменем України
 
12 серпня 2019 року
м. Київ
 
справа № 713/1696/16-ц
провадження № 61-36449св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Жданової В. С. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Стрільчука В. А.,
 
учасники справи:
заявник - Жовтневий відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області,
заінтересована особа 1 - ОСОБА_1 ,
заінтересована особа 2  - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на ухвалу Вижницького районного суду Чернівецької області у складі судді Кибич І. А. від 03 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду Чернівецької області у складі колегії суддів: Перепелюк І. Б., Міцнея В. Ф., Яремка В. В. від 22 грудня 2016 року, 
 
ВСТАНОВИВ: 
 
Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
Описова частина
 
Короткий зміст заяви
 
У жовтні 2016 року Жовтневий відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області (далі - Жовтневий ВДВС Дніпропетровського МУЮ Дніпропетровської області) звернувся до суду із заявою, у якій просив відстрочити публічному акціонерному товариству комерційному банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») виконання рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 29 січня 2015 року у справі 713/1187/14-ц за позовом ОСОБА_2 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення коштів за депозитним договором.
 
Заява мотивована тим, що в провадженні Жовтневого ВДВС Дніпропетровського МУЮ Дніпропетровської областівідкрито виконавче провадження ВП № 49754344 по примусовому виконанню виконавчого листа, виданого 18 грудня 2015 року Вижницьким районним судом Чернівецької області у справі № 713/1187/15-ц про стягнення з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_2 10 000 дол. США, що еквівалентно 159 500 грн.
 
Державний виконавець вказував про отримання виконавчою службою від ПАТ КБ «ПриватБанк» заяви, у якій банк посилався на існування виняткових обставин, які ускладнюють виконання виконавчих документів, а саме: політична криза, воєнні події на сході України та окупація АРК, що призвело до відтоку коштів, розміщених на рахунках фізичних та юридичних осіб, відкритих у ПАТ КБ «ПриватБанк».
 
Посилаючись на необхідність збереження ліквідності банку, Жовтневий ВДВС Дніпропетровського МУЮ Дніпропетровської області просив задовольнити заяву. 
 
Короткий зміст ухвали суду першої інстанції
 
Ухвалою Вижницького районного суду Чернівецької області від                               03 листопада 2016 року в задоволенні заяви відмовлено.
 
Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні заяви, виходив з недоведеності державною виконавчою службою та банком існування обставин, які утруднюють виконання рішення  суду.
 
Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції
 
Ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 22 грудня 2016 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» відхилено, ухвалу Вижницького районного суду Чернівецької області від 03 листопада 2016 року залишено без змін.
 
Апеляційний суд погодися з висновком місцевого суду про відсутність обставин для задоволення заяви Жовтневого ВДВС Дніпропетровського МУЮ Дніпропетровської області відповідно до статті 373 ЦПК 2004 року (тут і надані у редакції, чинній час вирішення заяви).
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів
 
У січні 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, у якій, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просить скасувати ухвали судів попередніх інстанцій, постановивши нову ухвалу про задоволення заяви.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що судами не взято до уваги, що окупаційна влада з травня 2014 року фактично здійснила конфіскацією частини майнового комплексу ПАТ КБ «ПриватБанк», про призвело до погіршення фінансового становища банку. Судами не надано оцінки тому, що з початку 2014 року обсяг коштів, у тому числі, на депозитних ранках ПАТ КБ «ПриватБанк» значно зменшився. Крім того, з початку березня                 2014 року в Донецькій та Луганській областях здійснювалися підпали банкоматів і відділень банку, незаконне заволодіння інкасаторським та іншим транспортом банку, а також захоплювались приміщення, що призвело до фінансових втрат, які залишились не відшкодованими. Лише за період з березня по травень 2014 року зафіксовано 144 факти посягань на майно ПАТ КБ «ПриватБанк».
 
Заперечення на касаційну скаргу до суду касаційної інстанції не подані.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 лютого 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі і витребувано цивільну справу                                     № 713/1696/16-ц з суду першої інстанції. 
 
Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
У червні 2018 року вказана справа передана до Верховного Суду.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Суд установив, що рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 29 січня 2015 року, залишеним без змін ухвалами апеляційного суду Чернівецької області від 19 листопада 2015 року та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 березня 2016 року, позов ОСОБА_2 задоволено, стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 10 000 дол. США, що еквівалентно 159 500 грн, та судовий збір.
 
18 грудня 2015 року Вижницький районний суд Чернівецької області видав виконавчий лист у справі № 713/1187/15-ц за позовом ОСОБА_2 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення коштів за депозитним договором у розмір 10 000 дол. США, що еквівалентно 159 500 грн та судового збору в розмірі 1 595грн.
 
13 січня 2016 року головним державним виконавцем Жовтневого ВДВС Дніпропетровського МУЮ Дніпропетровської областівідкрито виконавче провадження ВП № 49754344 з примусового виконання виконавчого листа № 713/1187/15-ц, виданого 18 грудня 2015 року Вижницьким районним судом Чернівецької області.
 
ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось із заявою до Жовтневого ВДВС Дніпропетровського МУЮ Дніпропетровської областіпро існування обставин для відстрочення виконання рішення суду.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.
 
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
 
Згідно зі статтею 373 ЦПК України 2004 року за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім`ї, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), за заявою сторони виконавчого провадження суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає питання про відстрочку або розстрочку виконання рішення в судовому засіданні з викликом сторін і у виняткових випадках може відстрочити або розстрочити виконання.
 
У частині першій статті 36 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на час розгляду заяви) зазначено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням.
 
Перелік обставин, що можуть бути підставою для відстрочки або розстрочки виконання, зміни чи встановлення способу і порядку виконання рішення, не є вичерпним.
 
У процесі виконання виконавчого документа державним виконавцем можуть виникнути обставини, що перешкоджають або утруднюють примусове виконання.
 
До таких можна віднести обставини, які свідчать про те, що матеріальне становище боржника не дає змоги виконати вимоги виконавчого документа у встановлені строки чи є спосіб або порядок виконання більш вигідний для боржника.
 
Суд може змінити чи встановити спосіб і порядок виконання судового рішення лише у виняткових випадках, за наявності обставин, що ускладнюють його виконання за умови надання достатніх доказів наявності таких обставин.
 
Аналогічні роз?яснення містяться у пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 року № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження».
 
Разом із тим відстрочення та розстрочення виконання судового рішення можливо за умови, якщо судове рішення не виконане.
 
Відповідно до статті 129-1 Конституції України та статті 18 ЦПК України                    2004 року визначено, що судове рішення є обов`язковим до виконання на всій території України.
 
Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом (частини перша та друга статті 14 ЦПК України 2004 року).
 
Виконання судового рішення у цивільних позовах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
 
З огляду на викладене, суди попередніх інстанцій, відмовляючи у задоволенні заяви, правильно виходили з того, що наведені державним виконавцем обставини, не можуть розцінюватись як такі, що є особливими або винятковими, та у відповідності до приписів статті 373 ЦПК України 2004 року унеможливлюють або ускладнюють виконання судового рішення.
 
З урахуванням того, що доводи касаційної скарги, є ідентичними доводам апеляційної скарги заявника, яким суд надав належну оцінку, висновки суду є достатньої аргументованими, Верховний Суд доходить висновку про відсутність підстав повторно відповідати на ті самі аргументи заявника, при цьому Верховний Суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх                                    (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).
 
Суди забезпечили повний та всебічний розгляд справи на основі наданих сторонами доказів, оскаржувані рішення відповідають нормам матеріального та процесуального права.
 
При цьому, одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, пп. 51 і 52, ECHR 2003-X) (пункт                      46 рішення). Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пунк                             т 42 рішення у справі «Пономарьов проти України» (Заява N 3236/03).
 
Наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків судів по суті вирішення указаного позову та не дають підстав вважати, що судами порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у касаційній скарзі заявник.
 
Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції та ухвалу апеляційної інстанції - без змін.
 
Щодо судових витрат
 
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
 
Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.
 
Ухвалу Вижницького районного суду Чернівецької від 03 листопада                     2016 року та ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 22 грудня 2016 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді : | В. С. Жданова
| В. М. Ігнатенко
| В. А. Стрільчук