Постанова 
Іменем України
 
29 липня 2019 року
м. Київ
 
справа № 646/7169/17
провадження № 61-36006св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Черняк Ю. В. (суддя-доповідач), Воробйової І. А., Лідовця Р. А.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах м. Харкова Головного територіального управління юстиції в Харківській області, Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах м. Харкова Головного територіального управління юстиції в Харківській області, Головне управління Державної казначейської служби України, Головне управління Державної казначейської служби в Харківській області,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 07 грудня 2017 року у складі судді Теслікової І. І. та постанову Апеляційного суду Харківської області від 08 травня 2018 року у складі колегії суддів: Хорошевського О. М., Кіся П. В., Кружиліної О. А., у справі за позовом ОСОБА_1 до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах м. Харкова Головного територіального управління юстиції в Харківській області, Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах м. Харкова Головного територіального управління юстиції в Харківській області, Головного управління Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби в Харківській області про визнання дій незаконними та відшкодування моральної шкоди,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах м. Харкова Головного територіального управління юстиції в Харківській області, Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах м. Харкова Головного територіального управління юстиції в Харківській області, Головного управління Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби в Харківській області про визнання дій незаконними та відшкодування моральної шкоди.
 
Позовна заява мотивована тим, що неправомірними діями Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основянському та Слобідському районах м. Харкова Головного територіального Управління юстиції в Харківській області, Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах м. Харкова Головного територіального Управління юстиції в Харківській області щодо виконання рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 11 червня 2009 року, безпідставного направлення виконавчого листа до Індустріального та Немишлянського району м. Харкова Головного територіального Управління юстиції в Харківській області їй була заподіяна моральна шкода у розмірі 15 045 грн 45 коп.
Враховуючи викладене,  ОСОБА_1 просила суд визнати незаконними дії Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основянському та Слобідському районах м. Харкова Головного територіального Управління юстиції в Харківській області в частині передання виконавчого провадження до іншої виконавчої служби; визнати незаконною бездіяльність Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основянському та Слобідському районах м. Харкова Головного територіального Управління юстиції в Харківській області в частині неповного виконання, а саме не сплати аліментів в повному обсязі; визнати незаконними дії Індустріальному та Немишлянському районах м. Харкова Головного територіального Управління юстиції в Харківській області в частині прийняття виконавчого листа у справі № 2-6880/04; стягнути з Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби у Харківській області моральну шкоду у розмірі 15 045 грн 45 коп.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 07 грудня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
 
Суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 , у порушення вимог статей 10, 60 ЦПК України, у редакції, чинній на час розгляду справи (далі - ЦПК України 2004 року), не було доведено ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог щодо визнання незаконними дії та бездіяльності відповідачів і заподіяння такими діями їй моральної шкоди, а також наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями відповідачів.
 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
 
Постановою Апеляційного суду Харківської області від 08 травня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 07 грудня 2017 року залишено без змін.
 
Суд апеляційної інстанції постановив, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи дослідив всі наявні у справі докази у їх сукупності та співставленні, надав їм належну оцінку, визначив характер спірних правовідносин і норми права, які підлягали застосуванню до цих правовідносин, і дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову у зв`язку з його недоведеністю.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів
 
У касаційній скарзі, поданій у червні 2018 року до Верховного Суду, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 07 грудня 2017 року та постанову Апеляційного суду Харківської області від 08 травня 2018 року і ухвалити нове рішення.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій не відповідають критеріям законності та обґрунтованості. Суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення порушив норми процесуального права, журнал судового засідання вівся із порушенням вимог ЦПК України 2004 року, оскільки він містить непослідовність порядку розгляду цієї справи. 
Крім того, в оскаржуваних судових рішеннях міститься інформація про те, що ОСОБА_1 не оскаржувала постанови виконавчих служб, однак ця інформація не відповідає дійсності, оскільки ОСОБА_1 було оскаржено зазначені постанови.
Суди першої та апеляційної інстанцій під час розгляду цієї справи не врахували бездіяльність відповідачів щодо не нарахування аліментів та заборгованості зі сплати аліментів, у зв`язку з чим ОСОБА_1 було заподіяно моральну шкоду.
 
Короткий зміст позиції інших учасників справи
 
У відзиві на касаційну скаргу Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах м. Харкова Головного територіального управління юстиції в Харківській області зазначив, що на примусовому виконанні у відділі державної виконавчої служби перебував виконавчий лист № 6880/04, виданий 03 листопада 2005 року Червонозаводським районним судом м. Харкова про стягнення з  ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) на утримання дитини. 23 квітня 2009 року державним виконавцем прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження. 07 червня 2010 року державним виконавцем було прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з тим, що відповідно до довідки Приватного підприємства «Іскра-97» від 02 червня 2010 року ОСОБА_2 працює в цьому підприємстві, яке розташоване в квартирі АДРЕСА_1 , що відноситься до території Фрунзенського району м. Харкова. Заборгованість на час закінчення виконавчого провадження становила 1 634 грн 37 коп.
 
Відзиви на касаційну скаргу від Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах м. Харкова Головного територіального управління юстиції в Харківській області, Головного управління Державної казначейської служби України та від Головного управління Державної казначейської служби в Харківській області не надходили.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 03 вересня 2018 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 07 грудня 2017 року та постанову Апеляційного суду Харківської області від 08 травня 2018 року і витребувано із Червонозаводського районного суду м. Харкова цивільну справу № 646/7169/17.
 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно із положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги їх висновків не спростовують.
 
Оцінка аргументів учасників справи та висновків судів першої та апеляційної інстанцій
 
Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 20 грудня 2004 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_2 аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно на користь ОСОБА_1 для утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з 20 жовтня 2004 року до досягнення дочкою двадцяти трьох років. 
 
03 листопада 2005 року Червонозаводським районним судом м. Харкова видано виконавчий лист № 6880/04 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно для утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з 20 жовтня 2004 року до досягнення дочкою двадцяти трьох років.
 
Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 11 червня 2009 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , про збільшення розміру аліментів на повнолітню дитину задоволено.
Збільшено розмір аліментів з ОСОБА_2 на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_3 .
Стягнуто з  ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання дочки ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для працездатних осіб, починаючи з 10 березня 2009 року до досягнення ОСОБА_3 двадцяти трьох років, тобто до 23 жовтня 2009 року.
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
 
Відповідно до постанови державного виконавця Державної виконавчої служби у Червонозаводському районі м. Харкова від 30 червня 2006 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 6880/04, виданого 03 листопада 2005 року Червонозаводським районним судом м. Харкова, закінчено. Виконавчий документ та копію постанови направлено до Фрунзенської державної виконавчої служби в м. Харкові за місцем роботи боржника (Приватне підприємство «Іскра-97», АДРЕСА_1 , яке є територією Фрунзенської державної виконавчої служби в м. Харкові).
 
14 червня 2010 року державний виконавець Фрунзенського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції прийняв постанову про відкриття виконавчого провадження про примусове виконання виконавчого листа № 6880/04, виданого 03 листопада 2005 року Червонозаводським районним судом м. Харкова.
 
Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 03 серпня 2015 року позов ОСОБА_1 до Фрунзенського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, Червонозаводського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, Приватного підприємства «Іскра-97», ОСОБА_2 про визнання незаконними дій та бездіяльності виконавчих служб із виплати аліментів, стягнення суми і пені, відшкодування майнової та моральної шкоди залишено без задоволення.
 
Додатковим рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 21 січня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних витрат та пені за прострочення сплати аліментів залишено без задоволення.
 
Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 22 червня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 квітня 2017 року, апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 03 серпня 2015 року і додаткове рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 21 січня 2016 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Фрунзенського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, Червонозаводського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, ОСОБА_2 скасовано, у задоволенні цих вимог відмовлено з інших підстав.
Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 03 серпня 2015 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Іскра-97» залишено без змін.
 
Відповідно до частини першої статті 384 ЦПК України 2004 року скаргу на рішення, дію або бездіяльність державного виконавця може бути подано до суду безпосередньо або після оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби до начальника відповідного відділу державної виконавчої служби.
 
Строк подання такої скарги до суду визначено частиною першою статті 385 ЦПК України 2004 року. Він становить десять днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод; три дні з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.
 
Суди попередніх інстанцій обґрунтовано зазначили, що  ОСОБА_1 отримувала постанови державних виконавців від 30 червня 2006 року про закінчення виконавчого провадження та від 14 червня 2010 року про відкриття виконавчого провадження. Однак у визначений законодавством України строк вона не оскаржувала їх до начальника відповідного відділу державної виконавчої служби або до суду, заяву про поновлення пропущеного строку на оскарження рішення, дій чи бездіяльності державного виконавця вона також не подавала.
 
У матеріалах справи є судові рішення за позовами ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди, спричиненої незаконними діями та бездіяльністю виконавчих служб, проте рішення суду в порядку розділу VII (статей 383-389) ЦПК України 2004 року відсутні.
 
Відповідно до статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. 
 
Згідно із статтею 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. 
 
Пунктом 28 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» роз`яснено, що при розгляді позовів фізичних або юридичних осіб про відшкодування завданої шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження суди повинні виходити з положень статті 56 Конституції України, статті 11 Закону України «Про державну виконавчу службу», частини другої статті 87 Закону України «Про виконавче провадження», а також з положень статей 1173, 1174 ЦК України і враховувати, що в таких справах відповідачами є держава в особі відповідних органів державної виконавчої служби, що мають статус юридичної особи, в яких працюють державні виконавці, та відповідних територіальних органів Державної казначейської служби України. 
Підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи, шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини.
 
ОСОБА_1 не було надано судам попередніх інстанцій доказів на підтвердження завдання їй шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю відповідачів.
 
Також колегія суддів погоджується з висновками судів про необґрунтованість позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, оскільки позивачкою, всупереч вимог статей 10, 60 ЦПК України 2004 року, не доведено існування сукупності передбачених законодавством підстав для її відшкодування, а саме: наявності шкоди, протиправності діянь її заподіювачів, причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями відповідачів та вини останніх у її заподіянні (стаття 23 ЦПК України 2004 року, пункти 3, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»).
 
Отже, апеляційний суд, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції на виконання вимог статей 303, 307 ЦПК України 2004 року, дослідив всі наявні у справі докази у їх сукупності та співставленні, надав їм належну оцінку, визначив характер спірних правовідносин і норми права, які підлягали застосуванню до цих правовідносин, залишив рішення суду першої інстанції без змін.
 
Колегія суддів не бере до уваги посилання в касаційній скарзі ОСОБА_1 на те, що під час розгляду цієї справи суд першої інстанції вів журнал судового засідання із порушенням процесуального законодавства. Відповідно до вимог частини першої статті 199 ЦПК України 2004 року особи, які беруть участь у справі, мають право ознайомитися із технічним записом судового засідання, журналом судового засідання та протягом трьох днів з дня проголошення рішення у справі подати до суду письмові зауваження щодо неповноти або неправильності їх запису. ОСОБА_1 жодних дій щодо реалізації цього процесуального права не вчиняла.
 
Доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, на законність судових рішень не впливають, афактично зводяться до переоцінки доказів, що на стадії перегляду справи у касаційному порядку нормами чинного ЦПК України не передбачено.
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 07 грудня 2017 року та постанову Апеляційного суду Харківської області від 08 травня 2018 року залишити без змін. 
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                                              Ю. В. Черняк

            І. А. Воробйова

          Р. А. Лідовець