Постанова
Іменем України
 
19 червня 2019 року
м. Київ
справа № 165/1239/16-ц
провадження № 61-15917св18
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Сердюка В. В.,
учасники справи:
позивач - прокурор в інтересах держави в особі Державного підприємства «Волиньвугілля»,
відповідач - ОСОБА_1 , 
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 07 березня 2017 року в складі судді Лизун Ю. В. та ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 25 квітня 2017 року в складі колегії суддів: Грушицького А. І., Данилюк В. А., Шевчук Л. Я.,
ВСТАНОВИВ:
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У липні 2016 року прокурор в інтересах держави в особі Державного підприємства «Волиньвугілля» (далі - ДП «Волиньвугілля») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок кримінального правопорушення.
Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 в період часу                         з 15 червня 2012 року до 11 березня 2013 року, працюючи на посаді виконуючого обов`язки директора Державного підприємства «Шахта № 9 «Нововолинська» (далі - ДП «Шахта № 9 «Нововолинська») ДП «Волиньвугілля» з порушенням вимог закону видавав накази про преміювання, внаслідок чого безпідставно нараховано та виплачено премій на суму 102 000 грн. 
За вказаним фактом було порушене кримінальне провадження, під час якого встановлено, що ОСОБА_1 заволодів чужим майном на користь третіх осіб, зловживаючи своїм службовим становищем, на загальну суму 102 000 грн, спричинивши ДП «Волиньвугілля» майнову шкоду на вказану суму. 
Ухвалою Нововолинського міського суду Волинської області від 20 травня 2016 року ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності за частиною другою статті 191 КК України, за якою він обвинувачувався, на підставі статті 48 КК України у зв`язку із зміною обстановки. 
У добровільному порядку шкоду, завдану кримінальним правопорушенням ДП «Волиньвугілля», відповідач не відшкодував.
На підставі викладеного прокурор просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ДП «Волиньвугілля» 102 000 грн на відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок кримінального правопорушення. 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 07 березня 2017 року позов задоволено. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави в особі                                                 ДП «Волиньвугілля» 102 000 грн на відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок кримінального правопорушення. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 1 530 грн.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ОСОБА_1 , перебуваючи у трудових відносинах з ДП «Волиньвугілля», зловживав своїм службовим становищем, вчинив кримінальне правопорушення, внаслідок якого заподіяв шкоду в розмірі 102 000 грн.
Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції
Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 25 квітня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, а також зазначив, що ОСОБА_1 повністю визнав себе винним у вчиненні злочину, а кримінальне провадження закрито з нереабілітуючих підстав.
Судом встановлено наявність прямої дійсної шкоди та її розмір, характер неправомірних дій відповідача, враховано конкретну обстановку заподіяння шкоди, майновий стан працівника. 
Особи, які беруть участь у справі, не надали доказів, на підставі яких суд може зменшити розмір покриття шкоди, заподіяної працівником відповідно до статті 137 КЗпП України.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У касаційній скарзі, поданій у травні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, справу направити на новий розгляд до місцевого суду.
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга мотивована тим, що суди безпідставно послалися на ухвалу Нововолинського міського суду Волинської області від 20 травня 2016 року як на підставу для задоволення позовних вимог, оскільки вказаною ухвалою ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності за частиною другою статті 191 КК України, тому вона не має преюдиційного значення для вирішення цього спору.
Як суд першої інстанції, так і суд апеляційної інстанції не здійснили процесуальних заходів, з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду та вирішення справи по суті, що має наслідком неповне з`ясування обставин справи. 
Суди безпідставно не зменшили розмір покриття шкоди, заподіяної відповідачем.
У матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження заявлених вимог, зокрема не з`ясували, чи не існувало обставин, що перешкоджали працівникові виконувати належним чином покладені на нього обов`язки, зокрема, відсутність нормальних умов зберігання матеріальних цінностей, неналежна організація праці, чи приймав працівник залежні від нього заходи до запобігання шкоди, не встановили обставини справи щодо розміру відшкодування та не обґрунтували розмір покриття завданих збитків. 
Доводи інших учасників справи
У червні 2017 року заступник керівника Володимир-Волинської місцевої прокуратури подав до суду відзив на касаційну скаргу, зазначивши, що суди встановили підстави та умови матеріальної відповідальності відповідача за шкоду, заподіяну підприємству.
Судами з`ясовано на підставі належних та допустимих доказів факт порушення відповідачем своїх трудових обов`язків шляхом вчинення злочину, завдання цим злочином ДП «Волиньвугілля» прямої дійсної шкоди у розмірі 102 000 грн.
Оскаржувані судові рішення є законними та справедливими.
Рух справи у суді касаційної інстанції
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 червня 2017 року відкрито касаційне провадження і витребувано цивільну справу.
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
03 квітня 2018 справу передано до Верховного Суду.
Відповідно до підпунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Про здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року № 7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки», у справі № 165/1239/16-ц (провадження № 61-15917св18) призначено повторний автоматизований розподіл.

Фактичні обставини справи, встановлені судами
Суди встановили, що ухвалою Нововолинського міського суду Волинської області від 20 травня 2016 року ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності за частиною другою статті 191 КК України на підставі статті 48 КК України у зв`язку із зміною обстановки.
Кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_1 за частиною другою статті 191 КК України закрито.
Суди також встановили, що ОСОБА_1 у період часу з 15 червня  2012 року до 11 березня 2013 року, працюючи на посаді виконуючого обов`язки директора відокремленого підрозділу ДП «Шахта № 9 «Нововолинська» ДП «Волиньвугілля», будучи службовою особою, наділеною адміністративно-господарськими та організаційно-розпорядчими функціями, всупереч вимог статті 15 Закону України «Про оплату праці»; частини першої статті 9 Закону України «Про колективні договори і угоди»; статті 8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»;              пункту 9.15.9 Галузевої угоди між Міністерством енергетики та вугільної промисловості України; пунктам 2.2.4, 3.2.4 Положення про преміювання працівників на підприємствах вугільної промисловості, що є додатком до Галузевої угоди у якому передбачені умови преміювання працівників і технічних службовців на підприємствах вугільної промисловості; пунктам 8.3, 9.3 Колективного договору ДП «Шахта № 9 «Нововолинська»                                            ДП «Волиньвугілля»; пунктам 1.4, 1.9 Положення про преміювання працівників ДП «Шахта № 9 «Нововолинська»; пунктам 6.8.2, 9.2, 9.4 та 9.13 Положення про відокремлений підрозділ «Шахта № 9 «Нововолинська»                  ДП «Волиньвугілля», достовірно знаючи про фінансовий стан ввіреного йому підприємства та постійне невиконання планових завдань з видобутку та реалізації вугілля, шляхом зловживання своїм службовим становищем, що   виразилося у використанні адміністративно-господарських та організаційно-розпорядчих функцій, діючи із прямим умислом, спрямованим на заволодіння чужим майном в користь третіх осіб, усвідомлюючи в силу своїх службових обов`язків про наявність перевитрат фактичного фонду оплати праці над величиною скоригованого розрахункового фонду оплати праці, про перевищення встановленої (планової) собівартості кінцевої продукції по відособленому підрозділу в цілому у відповідні періоди, що прямо обмежувало можливість виплати із перевищенням фонду заробітної плати, без наявності дозволу власника, відповідно не отримавши такі дозволи, з підстав, що суперечать вище переліченим нормативним актам, видав наступні накази про преміювання працівників:
- від 27 липня 2012 року № 100-к до Дня працівників торгівлі та громадського харчування, на підставі якого працівникам підрозділу незаконно нараховано та виплачено премію на суму 2 000 грн;
- від 08 серпня 2012 року № 109-к до Дня будівельника, на підставі якого працівникам підрозділу незаконно нараховано та виплачено премію на суму 3 800 грн;
- від 15 листопада 2012 року № 151-к до Дня працівників радіо, телебачення та зв`язку, на підставі якого працівникам підрозділу незаконно нараховано та виплачено премію на суму 2 200 грн;
- від 20 грудня 2012 року № 163-ак до Дня енергетика за виконання програми енергозбереження на 2012 рік, зниження споживання електроенергії                           за 11 місяців, безаварійну роботу високовольтного обладнання, якісний ремонт електродвигунів, на підставі якого працівникам підрозділу незаконно нараховано та виплачено премію на суму 2 900 грн;
- від 25 лютого 2013 року № 25-к за якісну та своєчасну підготовку звітів з охорони праці та Комплексної програми підвищення безпеки праці на вугледобувних та шахтобудівельних підприємствах за 2012 рік, на підставі якого фахівцям підрозділу незаконно нараховано та виплачено премію на суму 19 634 грн;
- від 04 березня 2013 року № 31-к за якісну та своєчасну здачу річного геолого-маркшейдерського звіту за 2012 рік, на підставі якого фахівцям підрозділу незаконно нараховано та виплачено премію на суму 4 666 грн;
- від 04 березня 2013 року № 32-к за своєчасне і якісне складання фінансової (бухгалтерської) звітності за 2012 рік та подання її у встановлені терміни, на підставі якого фахівцям підрозділу незаконно нараховано та виплачено премію на суму 66 800 грн.
Суди встановили, що всього ОСОБА_1 заволодів чужим майном на користь третіх осіб, зловживаючи своїм службовим становищем, на суму 102 000 грн, чим ДП «Волиньвугілля» спричинено майнову шкоду на вказану суму.
Сторони перебували у трудових відносинах, під час виконання яких ОСОБА_1 було вчинено кримінальне правопорушення, а саме здійснювалося неправомірне преміювання працівників, чим заподіяно                          ДП «Волиньвугілля» шкоду.
Відповідач ОСОБА_1 повністю визнав себе винним у вчиненні злочину, а кримінальне провадження закрито з нереабілітуючих підстав.
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.
Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду відповідають.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до частин першої та другої статті 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством.
Згідно зі статтею 134 КЗпП України відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, зокрема, коли шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку.
Статтею 137 КЗпП України визначено, що суд при визначенні розміру шкоди, що підлягає покриттю, крім прямої дійсної шкоди, враховує ступінь вини працівника і ту конкретну обстановку, за якої шкоду було заподіяно. Коли шкода стала наслідком не лише винної поведінки працівника, але й відсутності умов, що забезпечують збереження матеріальних цінностей, розмір покриття повинен бути відповідно зменшений. Суд може зменшити розмір покриття шкоди, заподіяної працівником, залежно від його майнового стану, за винятком випадків, коли шкода заподіяна злочинними діями працівника, вчиненими з корисливою метою.
Як встановлено вище, сторони перебували у трудових відносинах, під час виконання яких ОСОБА_1 було вчинено кримінальне правопорушення, а саме здійснювалося неправомірне преміювання працівників, чим заподіяно ДП «Волиньвугілля» шкоду.
Відповідач повністю визнав себе винним у вчиненні злочину, а кримінальне провадження закрито з нереабілітуючих підстав.
Судами встановлено наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; характер неправомірних дій відповідача; враховано конкретну обстановку заподіяння шкоди, майновий стан працівника. 
На підставі викладеного суди дійшли правильного висновку, що ОСОБА_1 , перебуваючи у трудових відносинах                                                           з ДП «Волиньвугілля», зловживав своїм службовим становищем, вчинив кримінальне правопорушення, внаслідок якого заподіяв шкоду в розмірі 102 000 грн.
Не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги, що суди безпідставно послалися на ухвалу Нововолинського міського суду Волинської області             від 20 травня 2016 року як на підставу для задоволення позовних вимог, якою ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності за частиною другою статті 191 КК України, оскільки провадження в кримінальній справі закрито із нереабілітуючих обставин. Тому вказані обставини не свідчать про відсутність завдання збитків позивачу.
Інші наведені у касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками суду першої та апеляційної інстанцій стосовно установлення обставин справи, зводяться до переоцінки доказів, що в силу вимог статті 400 ЦПК України виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції. Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження в судах попередніх інстанцій із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 07 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 25 квітня              2017 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                     І. М. Фаловська
В. С. Висоцька
В. В. Сердюк