Постанова  
Іменем  України
 
28 серпня 2019 року
м. Київ
 
справа № 346/3976/15-ц
 
провадження № 61-13767св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Кривцової Г. В.,
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідачі:  ОСОБА_2 , товариство з додатковою відповідальністю «Коломийська пересувна механізована колона № 82», 
треті особи:Коломийська міська рада Івано-Франківської області, ОСОБА_3 ,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , товариства з додатковою відповідальністю «Коломийська пересувна механізована колона № 82», треті особи: Коломийська міська рада Івано-Франківської області, ОСОБА_3 , про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, гаражом та знесення самочинного будівництва за касаційною скаргою товариства з додатковою відповідальністю «Коломийська пересувна механізована колона № 82» на рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 07 грудня 2015 року у складі судді Бирич Н. В. та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 27 січня                   2016 року у складі колегії суддів: Горейко М. Д., Бойчука І. В.,  Проскурніцького П. І.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.    Описова частина 
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У серпі 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , товариства з додатковою відповідальністю «Коломийська пересувна механізована колона № 82» (далі - ТДВ «Коломийська пересувна механізована колона № 82»), треті особи: Коломийська міська рада Івано-Франківської області, ОСОБА_3 , про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, гаражом та знесення самочинного будівництва.
 
Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_3 є власником гаражу на підставі договору купівлі-продажу нежитлової будівлі від 16 вересня                 2010 року, відповідно до якого він придбав у відкритого акціонерного товариства «Коломийська пересувна механізована колона № 82» нежитлову будівлю (гараж на 25 автомашин), що розташована по  АДРЕСА_1 . З метою обслуговування викупленої нежитлової будівлі (гаража) ОСОБА_3 02 вересня 2011 року уклав з Коломийською міською радою Івано-Франківської областідоговір оренди землі строком на 10 років. Додатком до договору оренди землі є кадастровий план земельної ділянки, де зазначено, що межа від літери «Г» до літери «Д» є проїздом спільного користування. Відповідно до акта погодження зовнішніх меж землекористування в натурі від 01 вересня             2011 року всі межі погоджені, у тому числі представником товариства. Незважаючи на це, відповідачі самовільно, без погодження з Коломийською міською радою Івано-Франківської областіта іншими суміжними землекористувачами зайняли частину земельної ділянки - проїзд спільного користування, збудували ворота та закрили їх на замок.          01 листопада 2014 року він уклав із ОСОБА_3 договір позички частини нежитлового приміщення (гаражу) для зберігання приватного автомобіля з терміном користування до 30 жовтня 2017 року.  Внаслідок таких неправомірних дій відповідачів він з 29 листопада 2014 року позбавлений можливості використовувати гараж за призначенням. 
Ураховуючи викладене,  ОСОБА_1 просив суд усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою - проїздом спільного користування, що розташований по   АДРЕСА_1  шляхом знесення самочинно побудованих воріт та заборонити відповідачам чинити йому будь-які перешкоди у користуванні вищевказаним проїздом. 

 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
 
Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 07 грудня 2015 року позов ОСОБА_1 задоволено.
Усунуто перешкоду (ворота) у користуванні земельною ділянкою - проїздом спільного користування, що розташований по АДРЕСА_1 шляхом примусового знесення воріт за рахунок ОСОБА_2 та ТДВ «Коломийська пересувна механізована колона № 82».
Заборонено  ОСОБА_2 та ТДВ «Коломийська пересувна механізована колона № 82» чинити будь-які перешкоди у користуванні земельною ділянкою - проїздом спільного користування, що розташований по                       АДРЕСА_1 .
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі              121,80 грн.
Стягнуто з ТДВ «Коломийська пересувна механізована колона № 82» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 121,80 грн.
 
Ухвалюючи рішення про задоволення позову  ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що відповідачі самовільно встановили ворота на проїзді спільного користування по    АДРЕСА_1 , чим створили позивачу перешкоди у користуванні нежитловим приміщенням (гаражем) відповідно до договору позички частини нежитлового приміщення (гаражу) від 01 листопада 2014 року.
 
Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції 
 
Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 27 січня                   2016 року апеляційну скаргу ТДВ «Коломийська пересувна механізована колона № 82» та ОСОБА_2 відхилено.
Рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області              від 07 грудня 2015 року залишено без змін.
 
Апеляційний суд, залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, погодився з висновком суду першої інстанції, зазначивши, що відповідачі вчинили самовільні дії, встановивши ворота на проїзді до будівлі, яка належить на праві власності ОСОБА_3 , частину якої винаймає                   ОСОБА_1 , чим створили останньому перешкоди у користуванні як земельною ділянкою, так і будівлею.

 
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
 
У листопаді 2016 року ТДВ «Коломийська пересувна механізована колона  № 82» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати оскаржувані судові рішення й ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.
 
Інші учасники справи судові рішення не оскаржили.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
 
У пункті 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 січня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі, витребувано цивільну справу № 346/3976/15-ц з Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області.
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 січня 2017 року клопотання ТДВ «Коломийська пересувна механізована колона  № 82» задоволено. 
Виконання рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 07 грудня 2015 року зупинено.  
 
У лютому 2017 року справа надійшла до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.
 
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
У березні 2018 року справа передана з Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ до Верховного Суду.

У червні 2019 року згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу призначено судді-доповідачеві.
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції взяв до уваги тільки доводи позивача та не надав належної правової оцінки поясненням  представника товариства про те, що між директором ТДВ «Коломийська пересувна механізована колона № 82» та  ОСОБА_3 існувала усна домовленість, що після укладення договору купівлі-продажу нежитлової будівлі вони погодять та підпишуть відповідну документацію щодо використання та порядку обслуговування прилеглої земельної ділянки. Однак, після укладення договору питання щодо переоформлення на                     ОСОБА_3 права користування земельною ділянкою не обговорювалося та не вирішувалося. 
 
Крім того, договором оренди землі від 02 вересня 2011 року, укладеним між Коломийською міською радою Івано-Франківської області  та    ОСОБА_3 , не передбачено права орендаря       ОСОБА_3 передавати земельну ділянку у суборенду, а між Коломийською міською радою Івано-Франківської області і ОСОБА_1 жодних договорів оренди земельної ділянки по                             АДРЕСА_1  не укладалося. 
 
Апеляційним судом не враховано, що у місці розташування спірних воріт користувачем відповідної земельної ділянки є саме ТДВ «Коломийська пересувна механізована колона № 82», проїзд спільного користування, що зазначений у проектній документації ОСОБА_1 , не прилягає до місця розташування цих воріт, відповідно у позивача не виникає права проїзду саме через ці ворота. При цьому ворота були встановлені не самочинно, а є елементом огорожі земельної ділянки і були зведені за час будівництва Коломийської пересувної механізованої колони № 82 і демонтаж воріт може завдати істотної шкоди діяльності товариства, оскільки на його території знаходиться майно та протирадіаційне укриття, де зберігаються засоби індивідуального захисту. Це майно належить державі та перебуває на відповідальному зберіганні у відповідача, про що було подано ряд підтверджуючих письмових доказів. 
                                           
Відзив на касаційну скаргу учасники справи до суду не подали.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу нежитлової будівлі                     від 16 вересня 2010 року придбав у відкритого акціонерного товариства «Коломийська пересувна механізована колона № 82» нежитлову будівлю (гараж на 25 автомашин) загальною площею 560,6 кв. м, що розташована по                                         АДРЕСА_1 (а.с. 9-10). 
З метою обслуговування викупленої нежитлової будівлі (гаража) ОСОБА_3 02 вересня 2011 року уклав із Коломийською міською радою Івано-Франківської області договір оренди землі строком на 10 років (а.с. 16-19). Додатком до договору оренди землі є кадастровий план земельної ділянки, де зазначено, що межа від літери «Г» до літери «Д» є проїздом спільного користування (а.с. 24).
Відповідно до акта погодження зовнішніх меж землекористування в натурі від 01 вересня 2011 року (а.с. 25) всі межі погоджені, у тому числі  представником відкритого акціонерного товариства «Коломийська пересувна механізована колона № 82» в особі голови ліквідаційної комісії ОСОБА_7 
01 листопада 2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 був укладений договір позички частини нежитлового приміщення (гаражу), відповідно до якого ОСОБА_3 надав у користування ОСОБА_1 приміщення гаражу по АДРЕСА_1 для зберігання приватного автомобіля з терміном користування до 30 жовтня 2017 року (а.с. 8).
 
2.    Мотивувальна частина 
 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга ТДВ «Коломийська пересувна механізована колона № 82» задоволенню не підлягає.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
 
Відповідно до статті 827 ЦК України за договором позички одна сторона (позичкодавець) безоплатно передає або зобов`язується передати другій стороні (користувачеві) річ для користування протягом встановленого строку. Користування річчю вважається безоплатним, якщо сторони прямо домовилися про це або якщо це випливає із суті відносин між ними. До договору позички застосовуються положення глави 58 цього Кодексу.
 
Згідно зі статтею 796 ЦК України одночасно з правом найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) наймачеві надається право користування земельною ділянкою, на якій вони знаходяться, а також право користування земельною ділянкою, яка прилягає до будівлі або споруди, у розмірі, необхідному для досягнення мети найму. У договорі найму сторони можуть визначити розмір земельної ділянки, яка передається наймачеві. Якщо розмір земельної ділянки у договорі не визначений, наймачеві надається право користування усією земельною ділянкою, якою володів наймодавець. Якщо наймодавець не є власником земельної ділянки, вважається, що власник земельної ділянки погоджується на надання наймачеві права користування земельною ділянкою, якщо інше не встановлено договором наймодавця з власником земельної ділянки.
 
Судом установлено, що ОСОБА_1 є належним користувачем орендованої ОСОБА_3 земельної ділянки у розмірі, необхідному для досягнення мети позички, а саме найму гаража.
При цьому позивачу чиняться перешкоди у проїзді до нежитлової будівлі - гаража, який він винаймає у ОСОБА_3 , що підтверджується висновком Коломийського МВ УМВС України в Івано-Франківській області від 29 грудня 2014 року (а.с. 27-28) та копією розпорядження міського голови м. Коломия Івано-Франківській області від 29 січня 2015 року №9-р (а.с. 136).
Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
 
Згідно з частиною другою статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
 
У статті 212 ЗК України передбачено, що приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. 
Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.
 
Вирішуючи спір, суди з дотриманням вимог статей  212-214, 315 ЦПК України 2004 року повно та всебічно з`ясували обставини справи, надали належну правову оцінку доводам сторін, наданим ними доказам та дійшли обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог  ОСОБА_1 .
 
Висновки судів відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судами правильно застосовані.
 
Доводи касаційної скарги про те, що договором оренди землі від 02 вересня 2011 року, укладеним між Коломийською міською радою Івано-Франківської області та ОСОБА_3 , не передбачено передавати останнім земельну ділянку у суборенду є безпідставними, оскільки     ОСОБА_3 земельна ділянка у суборенду не передавалась, між ним і позивачем був укладений договір позички частини нежитлового приміщення (гаражу), відповідно до якого ОСОБА_3 надав у користування ОСОБА_1 приміщення гаража              по АДРЕСА_1 для зберігання приватного автомобіля з терміном користування до 30 жовтня 2017 року, який у свою чергу має право вимагати усунення перешкод                      у користуванні земельною ділянкою.
 
Інші доводи касаційної скаргивисновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають, фактично стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
У частині третій статті 436 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).
 
Керуючись статтями 400, 401, 416, 418, 419, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палатиКасаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу товариства з додатковою відповідальністю «Коломийська пересувна механізована колона № 82» залишити без задоволення.
 
Рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області  від 07 грудня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 27 січня 2016 року залишити без змін.  
Поновити виконання рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області  від 07 грудня 2015 року.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                               Д. Д. Луспеник
Б. І. Гулько 
Г. В. Кривцова