ПОСТАНОВА
Іменем України

07 серпня 2019 року 
Київ
справа №807/594/16
адміністративне провадження №К/9901/13496/18

розглянувши у порядку письмового провадження заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Іршавське АТП 12143» про перегляд Верховним Судом ухвали Вищого адміністративного суду України від 17 лютого 2017 року у складі судді Загороднього А.Ф. у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Іршавське АТП 12143» до Управління соціального захисту населення Іршавської районної державної адміністрації Закарпатської області, третя особа - Фінансове управління Іршавської районної державної адміністрації Закарпатської області про визнання протиправною бездіяльності та стягнення витрат на перевезення пільгових категорій пасажирів, -
УСТАНОВИВ:
В квітні 2016 року товариство з обмеженою відповідальністю «Іршавське АТП 12143» (далі - товариство, позивач) звернулося до суду з позовом до Управління соціального захисту населення Іршавської районної державної адміністрації Закарпатської області (далі - Управління, відповідач) в якому просило визнати протиправною бездіяльність відповідача в частині невиконання вимог п.6 «Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 №256 (далі - Порядок), а саме не реєстрації за період з 01.01.2015 по 31.12.2015 своїх зобов`язань за фактично надані послуги ТОВ з перевезень пільгових категорій населення за вказаний період та не надсилань інформації про свої зобов`язання щомісяця до 18 числа фінансовому органу РДА, стягнути з Управління на користь ТОВ витрати на перевезення окремих категорій громадян, які користуються пільгами з оплати проїзду у приміських автобусних маршрутах загального користування, за період з 01.01.2015 по 31.12.2015 в сумі 324767,84 грн.
Позивач обґрунтовував свої позовні вимоги тим, що відповідно до укладених між ТОВ та Управлінням договорів перевезення, останнє зобов`язане сплатити йому компенсацію витрат від пільгових перевезень пасажирів, а покликання відповідача на відсутність фінансування є безпідставним, оскільки саме через невиконання ним п.6 Порядку відповідні субвенції і не були надані.
Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 27.09.2016 позов задоволено. 
Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 17.01.2017 постанову суду першої інстанції скасовано та прийнято нову про відмову в позові. 
Апеляційним судом встановлено, що отримана із державного бюджету на компенсаційні виплати за пільгові перевезення окремих категорій громадян для товариства сума коштів у 2015 році була виплачена, що ж до решти коштів в сумі 324767,84 грн, то Управлінням виконано вимоги п.6 Порядку, оскільки ним надсилались до Фінансового управління РДА акти звірення рахунків з надавачами послуг із перевезення пільгової категорії громадян, а останнім у свою чергу готувались зведені реєстри актів звірок заборгованості по наданих пільгах та направлялись у департамент фінансів обласної адміністрації. Незважаючи на неодноразові звернення та спроби отримати відповідні субвенції, відповідні кошти із державного бюджету виділені так і не були. Відтак, суд дійшов висновку, що відповідач належним чином виконав свої зобов`язання в межах затверджених субвенцій, що виключає правові підстави для стягнення із такого на користь товариства витрат на перевезення окремих категорій громадян, які користуються пільгами з оплати проїзду у приміських автобусних маршрутах загального користування, за період з 01.01.2015 по 31.12.2015 в сумі 324767,84 грн.
Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 17 лютого 2017 року  відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ТОВ «Іршавське АТП 12143» на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 17.01.2017 на підставі пункту 5 частини 5 статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України). Суд виходив з того, що касаційна скарга є необґрунтованою, а оскаржувані рішення відповідають судовій практиці у вказаній категорії справ, зокрема, постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2016 року (№21-5853а15).
Не погоджуючись з таким рішенням суду касаційної інстанції, ТОВ «Іршавське АТП 12143» звернулось до Верховного Суду України із заявою про його перегляд з підстав, встановлених пунктом 5 частини першої статті 237 КАС України.
Підставою звернення з цією заявою позивач зазначає помилкове посилання суду касаційної інстанції на постанову Верховного Суду України від 13 вересня 2016 року у справі №21-585а15. Вважає, що рішення суду касаційної інстанції не відповідає висновку, викладеному у постанові Верховного Суду України від 22 березня 2017 року у справі №908/2358/16 щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.
В аспекті заявленого неоднакового правозастосування колегія суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку про наступне. 
Однією з умов для перегляду Верховним Судом України судових рішень в адміністративних справах є невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права (пункт 5 частини першої статті 237 КАС України). 
Колегією суддів установлено, що у постанові Верховного Суду України від 22 березня 2017 року у справі №908/2358/16, яку надано заявником як приклад невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, суд дійшов висновку, що відсутність бюджетних коштів не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань. Судом зазначено також, що відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, зобов`язання має виконуватись належним чином.
Колегія суддів наголошує, що зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи, перевірка правильності встановлення яких не належить до компетенції Верховного Суду.
При цьому, помилковим є посилання заявника на неврахування судом касаційної інстанції норм матеріального права, викладених у постанові Верховного Суду України від 22 березня 2017 року, оскільки ухвала Вищого адміністративного суду України, про перегляд якої подано заяву прийнята 17 лютого 2017 року, тобто після ухвалення Вищим адміністративним судом вказаного рішення.
Таким чином, постанова Верховного Суду України від 22.03.2017 у справі №905/2358/16, яку позивач долучив до заяви не є тим рішенням, яке підтверджує підставу, встановлену пунктом 5 частини першої статті 237 КАС України.
Обставини, які стали підставою для перегляду справи Верховним Судом України за пунктом 5 частини першої статті 237 КАС України, не підтвердилися.
Вказане, на переконання судової колегії, унеможливлює перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 17 лютого 2017 року з підстав, визначених пунктом 5 частини першої статті 237 КАС України. 
Відповідно до частини першої статті 244 КАС України (у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) якщо обставини, які стали підставою для перегляду справи не підтвердилися, Верховний Суд України відмовляє у задоволенні заяви. 
Керуючись підпунктом 1 пункту 1 Перехідних положень КАС України у редакції, викладеній згідно із Законом України від 3 жовтня 2017 року №2147-VIII, статтями 241- 244 КАС України (у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року), суд, -

ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні заяви товариства з обмеженою відповідальністю «Іршавське АТП 12143» про перегляд Верховним Судом ухвали Вищого адміністративного суду України від 17 лютого 2017 року - відмовити. 
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає, крім випадку, встановленого пунктом 3 частини першої статті 237 КАС України.

Головуючий суддя                                                                                  І.В. Дашутін

Судді                                                                                                          О.О. Шишов

                                                                                                                   М.М. Яковенко