Постанова
Іменем України
 
15 травня 2019 року
м. Київ
 
справа № 643/15311/16-ц
провадження № 61-22239св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Стрільчука В. А.,
суддів:                Кузнєцова В. О.,                                             Погрібного С. О.,
                             Ступак О. В. (суддя-доповідач),                  Усика Г. І.,
 
учасники справи: 
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 , ОСОБА_3 на рішення Московського районного суду 
м. Харкова від 22 листопада 2017 року у складі судді Горбунової Я. М. та постанову Апеляційного суду Харківської області від 19 лютого 2018 року у складі колегії суддів: Колтунової А. І., Кругової С. С., Маміної О. В.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій
 
У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення неустойки за порушення зобов`язань за договором позики.
 
Позовна заява мотивована тим, що 16 листопада 2011 року між сторонами укладений договір позики, відповідно до якого позивач передав у власність відповідачів грошові кошти у сумі 182 000,00 доларів США, які відповідачі зобов`язались повертати солідарно згідно із графіком зазначеним у пункті 2 вказаного договору. Відповідачі свого зобов`язання не виконали, неодноразові звернення до відповідачів про сплату боргу добровільно не призвели до позитивного результату.
 
Унаслідок грубого порушення відповідачами умов договору позики та ухилення від сплати за грошовим зобов`язанням, позивач змушений неодноразово звертатись до Постійно діючого Третейського суду при Асоціації «Захисту прав приватних інвестицій».
 
Так, рішенням Третейського суду від 08 серпня 2012 року у справі № 06/12/06/11 стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики у розмірі 1 275 604,20 грн із урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також штрафних санкцій від простроченої суми.
 
Рішенням Третейського суду від 08 квітня 2013 року у справі № 01/13/01/28 стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики у розмірі 1 392 846,92 грн із урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також штрафних санкцій від простроченої суми.
 
Рішенням Третейського суду від 30 листопада 2015 року у справі № 01/28/10/2015 стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики у розмірі 41 668 885, 73 грн із урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також штрафних санкцій від простроченої суми.
 
Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_1 просив стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на свою користь суму неустойки за порушення зобов`язань за договором позики у розмірі 4 806 463,00 грн.
 
Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 22 листопада 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму неустойки за порушення зобов`язань за договором позики від 16 грудня 2011 року у розмірі 4 806 463,00 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.
 
Рішення мотивоване тим, що відповідачі не виконують зобов`язання з повернення боргу за договором позики від 16 грудня 2011 року, у зв`язку із чим настають правові наслідки, встановлені законом та договором зі сплати штрафних санкцій, зокрема, неустойки.
 
Постановою Апеляційного суду Харківської області від 19 лютого 2018 року апеляційні скарги представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 та ОСОБА_3 задоволені частково. Рішення Московського районного суду м. Харкова 
від 22 листопада 2017 року змінено. Зменшено суму неустойки за порушення зобов`язань за договором позики від 16 грудня 2011 року, яка підлягає солідарному стягненню з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму неустойки за порушення зобов`язань за договором позики від 16 грудня 2011 року у сумі 
1 320 547,00 грн. В іншій частині рішення Московського районного суду м. Харкова 
від 22 листопада 2017 року залишено без змін. Вирішено питання розподілу судових витрат.
 
Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції щодо стягнення неустойки з відповідачів, оскільки вважав, що строк позовної давності не пропущений та переривався зверненням кредитора до третейського суду. Крім того, погодився, що відсутнє подвійне стягнення штрафних санкцій. Проте вважав, що є правові підстави для зменшення розміру неустойки, оскільки її розмір значно перевищує розмір збитків.
 
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційних скарг
 
У квітні 2018 року ОСОБА_3 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Московського районного суду м. Харкова від 22 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду Харківської області від 19 лютого 2018 року, у якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, обґрунтовуючи свої вимоги неправильним застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що стягуючи пеню за прострочення зобов`язання щодо повернення позики, тобто, застосовуючи санкції до боржників за порушення зобов`язання, які до них вже застосовані рішенням третейського суду 
від 30 листопада 2015 року за порушення того ж самого зобов`язання, а отже, судами грубо порушені вимоги статті 61 Конституції України, що призвело до подвійного притягнення до відповідальності відповідачів за одне й те саме правопорушення. Також, судами першої та апеляційної інстанції неправильно витлумачені норми статей 260, 261, 264, 265 ЦК України. Крім того, рішення третейського суду є обов`язковим тільки для учасників третейського розгляду, а факти, які були ним установлені, не є такими, що не потребують доказування під час розгляду цивільної справи.
 
У травні 2018 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Московського районного суду м. Харкова 
від 22 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду Харківської області 
від 19 лютого 2018 року, у якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову у зв`язку із пропуском строку позовної давності, обґрунтовуючи свої вимоги неправильним застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що судами неправильно визначений предмет спору та помилково приведено правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 25 червня 2016 року у справі 6-157цс16, оскільки вказана правова позиція стосується у першу чергу саме судових рішень, тобто рішень суду загальної юрисдикції, до яких рішення третейського суду не відноситься. Крім того, відповідно до вимог статей 256, 264, 265 ЦК України та їх взаємний зв`язок зі статями 17, 207 ЦПК України 2004 року, звернення сторін для вирішення спору до третейського суду не може зупинити перебіг позовної давності.
 
Рух справи у суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 11 травня 2018 року відкрито касаційне провадження в указаній справі, а ухвалою від 22 квітня 2019 року справу призначено до судового розгляду.
 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Відповідно до частин першої та третьої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
 
Позиція Верховного Суду
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга ОСОБА_3 підлягає задоволенню, а касаційна скарга представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
 
Судом встановлено, що 16 грудня 2011 року між ОСОБА_1 (позикодавцем) і ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (позичальниками) укладений договір позики, відповідно до якого позивач передав грошові кошти у сумі 182 000,00 доларів США, які відповідачі зобов`язались повертати позивачу згідно із графіком зазначеним у пункті 2 вказаного договору, та останній платіж повинен бути здійснений до 01 липня 2013 року.
 
Рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації «Захисту прав приватних інвестицій» від 08 серпня 2012 року у справі № 06/12/06/11 стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики у розмірі 1 275 604,20 грн із урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також штрафних санкцій від простроченої суми.
 
Рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації «Захисту прав приватних інвестицій» від 08 квітня 2013 року у справі № 01/13/01/28 стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики у розмірі 1 392 846,92 грн із урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також штрафних санкцій від простроченої суми.
 
Рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації «Захисту прав приватних інвестицій» від 30 листопада 2015 року у справі № 01/28/10/2015 стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики у розмірі 41 668 885,73 грн із урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також штрафних санкцій від простроченої суми.
 
Останнім рішенням Третейського суду від 30 листопада 2015 року, яке набрало чинності, судом стягнуто суму боргу, у розмірі простроченої заборгованості, яка існувала до звернення позивача з позовом, за виключенням періоду, за який вже стягнуто з відповідачів заборгованість відповідно до рішень третейського суду 
від 08 серпня 2012 року та 08 квітня 2012 року.
 
Рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації «Захисту прав приватних інвестицій» від 30 листопада 2015 року встановлено, що станом на 19 жовтня 
2015 року заборгованість за договором позики, з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також штрафних санкцій від простроченої суми згідно із пунктом 6 договору позики, становить 1 956 496,98 доларів США, що складається із: 62 000,00 доларів США (сума позики, яку відповідачі зобов`язані повернути, починаючи із 01 січня 2013 року), 107 852,00 доларів США (індекс інфляції), 
14 564,98 доларів США (3 % річних), 1 772 080,00 доларів США (пеня за договором позики).
 
Таким чином, сума основного боргу, яка підлягає поверненню відповідачами 
із 01 січня 2013 року до дати винесення рішення 30 листопада 2015 року становить 
62 000,00 доларів США, що за курсом Національного банку України (далі - НБУ) станом становить 1 320 457,00 грн.
 
Позивач просить стягнути суму неустойки (пені) на прострочену заборгованість за період із 01 грудня 2015 року по 30 листопада 2016 року тобто 364 дня 
(1 320 457,00 грн x 1 %) x на 364 дня = 4 806 463,00 грн.
 
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що позовні вимоги є обґрунтованими, оскільки наявне рішення, яке не виконано боржниками, а отже, не припиняє відповідних правовідносин сторін, та не звільняє боржників від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання й не позбавляє кредитора права на отримання штрафних санкцій.
 
Апеляційний суд, змінюючи рішення суду першої інстанції виходив із того, що є підстави для зменшення розміру неустойки, яка підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача, оскільки її розмір значно перевищує розмір збитків.
 
Верховний Суд не погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій з огляду на таке.
 
Нормативно-правове обґрунтування
 
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).
 
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).
 
Частинами першою, третьою статті 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
 
За змістом статей 550, 551 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі 
№ 310/11534/13-ц висловлено правий висновок про те, що наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів за кредитним договором, який змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні, а отже, строк дії договору змінився, тому пред`явлені до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Висновки за результатами розгляду касаційних скарг
 
Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором суми за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
 
Враховуючи викладене, висновки судів як першої так і апеляційної інстанцій про стягнення пені на підставі пункту 6 договору позики є помилковими, оскільки кредитор пред`явив позичальнику вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за договором позики, тобто такими діями кредитор змінив строк виконання основного зобов`язання, яке згідно із цим договором мало виконуватися за графіком погашення позики, тому зі спливом строку кредитування припинилося право позивача нараховувати відсотки, пені, штрафи на підставі умов договору. Таким чином, нарахування неустойки, передбаченої пунктом 6 договору, за період 
із 01 грудня 2015 року по 30 листопада 2016 року є безпідставними, адже строк дії договору закінчився, тому такі вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. Якщо вимога не підлягає задоволенню у зв`язку із безпідставністю, то позовна давність до такої вимоги не застосовується.
 
Оскільки у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, тому Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про задоволення касаційної скарги ОСОБА_3 та часткове задоволення касаційної скарги представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 , скасування рішень судів першої й апеляційної інстанцій про стягнення неустойки за період із 01 грудня 
2015 року по 30 листопада 2016 року з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову у зв`язку з безпідставністю таких вимог.
 
Розподіл судових витрат
 
Відповідно до статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції в постанові розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
 
Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
 
Оскільки касаційна скарга підлягає задоволенню,то в порядку частини першої статті 141, підпунктів «б», «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України з 
 ОСОБА_1 на користь  ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір, а саме: 7 579,00 грн - за подання апеляційної скарги; 9 921,60 грн - за подання касаційної скарги, а всього - 17 500,00 грн.
 
Оскільки касаційна скарга підлягає задоволенню,то в порядку частини першої статті 141, підпунктів «б», «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України з 
 ОСОБА_1 на користь  ОСОБА_3 підлягає стягненню судовий збір, а саме: 7 579,00 грн - за подання апеляційної скарги; 9 921,60 грн - за подання касаційної скарги, а всього - 17 500,00 грн.
 
Керуючись статтями 141, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 задовольнити частково, касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.
 
Рішення Московського районного суду м. Харкова від 22 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду Харківської області від 19 лютого 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення.
 
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення неустойки за порушення зобов`язань за договором позики відмовити.
 
Стягнути з ОСОБА_1 на користьОСОБА_2 судовий збір за подання апеляційної скарги - 7 579,00 грн, за подання касаційної скарги - 9 921,60 грн, а всього стягнути 17 500,00 грн.
 
Стягнути з ОСОБА_1 на користьОСОБА_3 судовий збір за подання апеляційної скарги - 7 579,00 грн, за подання касаційної скарги - 9 921,60 грн, а всього стягнути 17 500,00 грн.
 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                 В. А. Стрільчук
 
Судді:                                                                           В. О. Кузнєцов
 
                                                                                                           С. О. Погрібний
 
                                                                                     О. В. Ступак
 
                                                                                     Г. І. Усик