ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2019 року 
м. Київ

Справа №  916/1680/18 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Чумака Ю. Я. – головуючого, Дроботової Т. Б., Пількова К. М.,
секретар судового засідання – Лелюх Є. П.,
за участю представників:
позивача – не з`явилися,
відповідача – не з`явилися,
третьої особи – не з`явилися,
розглянув касаційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Господарського суду Одеської області від 13.12.2018 (суддя Невінгловська Ю. М.) і постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 04.04.2019 (головуючий – Бєляновський В. В., судді: Богатир К. В., Поліщук     Л. В.) у справі
за позовом Міністерства оборони України
до фізичної особи-підприємця Кожемякіна Геннадія Олексійовича,
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Концерну "Військторгсервіс" в особі філії "Одеське управління військової торгівлі",
про усунення перешкод у користуванні майном
Короткий зміст і підстави позовних вимог
1. У серпні 2018 року Міністерство оборони України (далі – Міноборони України, Міністерство) звернулося до Господарського суду Одеської області з позовом до фізичної особи-підприємця Кожемякіна Геннадія Олексійовича (далі – ФОП Кожемякін Г.О., Підприємець) про усунення перешкод у користуванні майном шляхом звільнення торговельного місця №4953 від розміщення на ньому двох 20-футових контейнерів (шляхом демонтажу) по вулиці Рожевій на території Товариства з обмеженою відповідальністю "Промтоварний ринок" (далі – ТОВ "Промтоварний ринок") за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, смт. Авангард, вул. Базова, 20, з посиланням на статті 321, 391, 651, 763 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) та статтю 188 Господарського кодексу України (далі – ГК України).
2. Позовна заява обґрунтовується тим, що на підставі пункту 7.3 договору №ВКС-1412 про надання права платного користування місцем для встановлення          20-футових контейнерів від 01.12.2016 (далі – договір №ВКС-1412) Міністерство листом №747/25 від 04.06.2018 та шляхом публікації відповідного оголошення у газеті "Одеські вісті" від 09.06.2018 №44 (5068) повідомило ФОП Кожемякіна Г.О. про припинення з 06.08.2018 дії цього договору, однак відповідач, незважаючи на припинення договірних відносин з позивачем, неправомірно чинить останньому перешкоди у користуванні торговельним місцем №4953, чим заподіює Міністерству оборони України збитки та призводить до неможливості належного здійснення ним господарської діяльності.
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
3. Рішенням Господарського суду Одеської області від 13.12.2018, залишеним без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 04.04.2019, у задоволенні позову відмовлено. 
4. Рішення та постанова мотивовані положеннями статей 16, 204, 391, 525, 627, 631, 651, 759 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України), статей 174, 179, 193, 188, 283 ГК України та статей 74, 76-79, 86, 162, 270 Господарського процесуального кодексу України (далі – ГПК України), з урахуванням яких суди дійшли висновку про необґрунтованість позовних вимог з огляду на недоведеність припинення договору №ВКС-1412, відтак між Міноборони України та Підприємцем продовжують існувати орендні договірні відносини і відповідач користується спірним торговельним місцем на правових підставах, що виключає можливість застосування обраного позивачем способу захисту свого права. При цьому судами враховано висловлену Верховним Судом у постановах від 13.02.2018 по справі №916/849/17, від 11.09.2018 по справі №917/92/18 та від 21.11.2018 по справі №910/1562/18 правову позицію, згідно з якою з аналізу статті 651 ЦК України і статті 188 ГК України вбачається, що договір не може бути розірваний в односторонньому порядку за ініціативою однієї із сторін за відсутності правових підстав, визначених ЦК України та ГК України, в тому числі спеціально визначених умовами укладеного договору, оскільки в такому випадку одностороння відмова від договору може порушити права орендаря, який належним чином виконував прийняті на себе зобов`язання.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
5. Не погодившись з рішенням місцевого суду та постановою апеляційної інстанції, Міноборони України звернулося з касаційною скаргою, у якій просить зазначені судові акти скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.
Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
6. В обґрунтування своєї правової позиції скаржник посилається на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права, а саме статей 525, 651, 763, 782, 783 ЦК України, статей 188, 291 ГК України, наголошуючи на тому, що: 1) помилковим є висновок судів щодо існування між сторонами договірних правовідносин з огляду на те, що Міністерство на підставі пункту 7.3 договору №ВКС-1412 скористалося своїм правом припинити дію вказаного договору в односторонньому порядку, про що неодноразово належним чином попереджувало відповідача, проте останній будь-яких заперечень проти припинення з позивачем зобов`язальних правовідносин не надав і надалі безпідставно продовжує користуватися торговельним місцем; 2)до спірних правовідносин слід застосовувати правову позицію Верховного Суду щодо можливості розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку без настання будь-яких умов, висловлену в постанові від 16.05.2018 по справі №420/504/16-ц.
Узагальнений виклад позиції інших учасників справи 
7. Відповідач у відзиві на касаційну скаргу просить залишити її без задоволення з мотивів, викладених у оскаржуваних судових рішеннях.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
8. 21.02.2000 між Міноборони України, Авангардівською селищною радою Овідіопольського району Одеської області та ТОВ "Промтоварний ринок" укладено договір №181/9-83р, за умовами пунктів 1.1, 1.2, 3.1 якого Міністерство дає згоду на вилучення земельної ділянки площею 4,33га (з розміщеним на ній асфальтовим майданчиком площею 1,2га, вартість понесених затрат по його обладнанню становить 264661 грн., що розташована на території військового містечка №7 Одеського гарнізону, військова частина НОМЕР_1 , та передає вказану земельну ділянку (з розміщеним на ній асфальтовим майданчиком площею 1,2га) Авангардівській селищній раді Овідіопольського району Одеської області. Рада приймає земельну ділянку площею 4,33га (з розміщеним на ній асфальтовим майданчиком площею 1,2га), що розташована на території військового містечка №7 Одеського гарнізону, військова частина НОМЕР_1 , для передачі у встановленому законодавством порядку у постійне користування ринку. Міністерство має право протягом 99 років з дня підписання даного договору безкоштовного користування на власний розсуд 50 місцями під 20-футові контейнери, що розміщені на території ринку по вулиці Рожевій та розташованих на даних місцях вказаних контейнерів, а ринок визнає вказане право та зобов`язується безкоштовно здійснювати охорону, загальне освітлення, прибирання території, забезпечувати вільний доступ до вказаних контейнерів.
9. Наведені обставини встановлено рішенням Господарського суду Одеської області від 12.06.2017 у справі №916/856/17 (за участю Міноборони України і Концерну "Військторгсервіс" в особі філії "Одеське управління військової торгівлі"), яке набрало законної сили.
10. 25.04.2000 Міноборони України, Авангардівською селищною радою Овідіопольського району Одеської області та ТОВ "Промтоварний ринок" підписано акт прийому-передачі земельної ділянки з розміщеним на ній асфальтовим майданчиком, розташованої на території військової частини А-4139 в Одеському гарнізоні на 7-ому кілометрі Овідіопольської дороги.
11. 14.06.2016 між Міноборони України та Концерном "Військторгсервіс" укладено договір доручення №1, за умовами пунктів 1.1, 5.1 якого Міністерство доручає, а Концерн приймає на себе доручення та зобов`язується вчиняти від імені Міністерства юридичні дії, пов`язані з укладанням та розірванням договорів з фізичними та/або юридичними особами про надання права платного користування місцями для встановлення 20-футових контейнерів (загальна кількість - 50 місць) на території ТОВ "Промтоварний ринок" по вул. Рожевій, отриманням і обліком грошових коштів, стягненням штрафних санкцій та представництвом інтересів сторін у судах та інших юрисдикційних органах з питань, пов`язаних з виконанням цього договору. Схема розташування 20-футових контейнерів на земельній ділянці на території ТОВ "Промтоварний ринок" по вул. Рожевій наведена у додатку №1 до цього договору. Цей договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до 31.05.2019 договір вважається автоматично продовженим на таких самих умовах, якщо жодна зі сторін не повідомить іншу про відмову від подальшої дії договору у письмовій формі не пізніше ніж за один календарний місяць до закінчення терміну його дії.
12. 01.12.2016 між Міноборони України, від імені якого діє Концерн "Військторгсервіс" (сторона-1), відповідно до договору доручення від 14.06.2016, та ФОП Кожемякіним Г.О. (сторона-2) укладено договір №ВКС-1412 про надання права платного користування місцем для встановлення 20-футових контейнерів, за умовами пунктів 1.1, 1.2, 2.2.1, 2.2.2 якого сторона-1 надає стороні-2 право платного користування місцем для встановлення 20-футового контейнера (далі – майно) на спеціально визначеній для цієї мети відкритій території, а сторона-2 зобов`язується своєчасно оплачувати надані послуги по розміщенню майна згідно з умовами цього договору. Для встановлення майна сторона-1 виділяє відкриту територію, яка розташована за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, смт. Авангард, територія ТОВ "Промтоварний ринок", вул. Рожева, торгове місце №4953, згідно з планом розташування, який є невід`ємною частиною цього договору (Додаток №1). Сторона-1 зобов`язується виділити та надати стороні-2 відкриту територію для встановлення майна, а саме торгове місце №3780; не вчиняти дій, які б перешкоджали стороні-2 використовувати виділену територію на умовах даного договору.
13. Згідно з пунктами 2.4.2. 2.4.5, 3.1, 3.2, 4.3 договору №ВКС-1412 сторона-2 зобов`язується здійснювати оплату за користування місцем для встановлення майна та інші платежі, передбачені умовами даного договору вчасно і в повному обсязі. В термін 2-х робочих днів з дня отримання акту виконаних робіт (наданих послуг), що вказані в п.3.1 цього договору направити стороні-1 підписаний акт або мотивовану відмову від його приймання. У разі неповернення оформленого акту виконаних робіт (наданих послуг) у вказаний термін, послуги вважаються прийняті стороною-2 та підлягають оплаті в повному обсязі. Сторона-2 щомісяця сплачує платіж шляхом перерахування відповідної суми, вказаної в п.3.2 цього договору на розрахунковий рахунок сторони-1 на підставі рахунків сторони-1 у період з 10-го по 20-те число поточного місяця. У разі якщо сторона-2 здійснює оплату наданих послуг шляхом внесення коштів у касу сторони-1, то сума, яку він повинен сплатити стороні-1 збільшується на 1% (один відсоток). Сторона-2 зобов`язана самостійно отримувати рахунок та акт виконаних робіт. Загальна вартість наданих послуг по розміщенню 1 (одного) 20-ти футового контейнеру на виділеній території за цим договором в місяць складає з урахуванням ПДВ - 2680 гривень. При затриманні стороною-2 оплати виставлених рахунків за надані послуги, більше двох місяців, сторона-1 має право в будь-який час і на свій погляд розірвати договір в односторонньому порядку, стягнувши понесені збитки зі сторони-2.
14. Пунктами 7.1, 7.2, 7.3 договору №ВКС-1412 передбачено, що договір набуває чинності з 01.12.2016 та діє до 31.05.2019. Договір розривається в односторонньому порядку при заборгованості по оплаті більше, ніж 2 місяці. Дія договору припиняється у випадках: закінчення терміну, на який він був укладений, а також за ініціативою однієї із сторін. Сторона, яка виступає з ініціативою про припинення дії договору, повинна письмово повідомити про це іншу сторону за два місяці.
15. 29.03.2018 Концерн "Військторгсервіс" Міноборони України надіслав листа №406/28, яким повідомив ФОП Кожемякіна Г.О. про збільшення мінімального розміру плати за надання права платного користування місцем для встановлення 20-футового контейнеру на території ТОВ "Промтоварний ринок" та про необхідність приведення договірних відносин у відповідність до вказаних змін, для чого останньому необхідно прибути до філії "Одеське управління військової торгівлі Концерну "Військторгсервіс" у 15-денний термін з метою врегулювання питання щодо подальших договірних відносин та умов співпраці з Міноборони України. При цьому, у вказаному листі також зазначено, що у разі неприбуття в установлений строк та неприведення договірних відносин у відповідність до вимог додаткової угоди №1 до договору доручення №1 від 14.06.2016, дію договору №ВКС-1412 буде припинено в порядку виконання пункту 7.3 вказаного договору, тобто за ініціативою сторони. 
Лист №406/28 від 29.03.2018 отримано відповідачем 13.04.2018, про що свідчить наявне у справі рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.
16. Листом №747/25 від 04.06.2018 Концерн "Військторгсервіс" (далі – Концерн) повідомив Підприємця про припинення дії договору №ВКС-1412 від 01.12.2016 в порядку, передбаченому пунктом 7.3 вказаного договору, за ініціативою Міноборони України. У вказаному листі також зазначено про те, що у разі наявності у ФОП Кожемякіна Г.О. бажання надалі користуватися торговельним місцем та за умови, що вказане місце буде вільне, останній може звернутися до філії "Одеське управління військової торгівлі Концерну "Військторгсервіс" у термін до 06.08.2018 із заявою про намір укласти договір у новій редакції, за яким мінімальна вартість користування торговельним місцем становитиме 16925,40 грн (з ПДВ) за місяць. 
На підтвердження надсилання відповідачу листа №747/25 від 04.06.2018 позивачем до суду надано опис вкладення у цінний лист від 05.06.2018, проте докази отримання Підприємцем вказаного листа у матеріалах справи відсутні.
17. За зверненням позивача у газеті "Одеські вісті" випуск №44 (5068) від 09.06.2018 розміщено оголошення наступного змісту: "За ініціативою Міністерства оборони України (МОУ) з 06.08.2018 припиняється дія договорів про надання права платного користування місцем для встановлення 20-футових контейнерів на території ТОВ "Промтоварний ринок" по вул. Рожевій, а саме: припиняється дія договору №ВКС-1412 від 01.12.2016 року, укладеного з ФОП Кожемякіним Г.О. на користування торговельним місцем №4953, на підставі повідомлення від 04.06.2018 №747/25". 
Аналогічне повідомлення про припинення дії договору №ВКС-1412 від 01.12.2016 було розміщено на веб-сайті ТОВ "Промтоварний ринок".
18. На виконання розпорядження начальника філії "Одеське управління військової торгівлі Концерну "Військторгсервіс" №10 від 06.08.2018 та з метою встановлення фактичного використання торговельного місця №4953, яке знаходиться на території ТОВ "Промтоварний ринок" по вул. Рожевій, комісією із представників зазначеної філії проведено огляд вказаного торговельного місця, за результатами якого складено акт від 07.08.2018. У цьому акті зафіксовано, що станом на 07.08.2018 торговельне місце №4953, виділене під встановлення 20-футових контейнерів, на підставі договору оренди торгового об`єкта №4953 від 31.12.2017 фактично використовується ОСОБА_1 , який відмовився звільнити торговельне місце у добровільному порядку.
Позиція Верховного Суду
19. Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи, подані заперечення, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд вважає, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення з таких підстав.
20. Частиною 1 статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до     статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
21. Відповідно до частини 1 статті 759 та статті 761 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права. Наймодавцем може бути також особа, уповноважена на укладення договору найму.
22. Колегія суддів погоджується з висновком судів першої та апеляційної інстанцій про те, що за своєю правовою природою укладений між сторонами договір №ВКС-1412 є договором найму (оренди) майна, що випливає зі змісту положень послідовно укладених трьохстороннього договору №181/9-83р від 21.02.2000, договору доручення №1 від 14.06.2016, якими опосередковано          набуття позивачем майнового права користування асфальтованим майданчиком із розміщеними на ньому 50 торговельними місцями, та договору    №ВКС-1412, за умовами якого Підприємець набув право платного користування     місцем для встановлення контейнеру.
23. Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
24. Згідно з частинами 1, 2 статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.
25. Отже, зазначеною нормою встановлено основне правило щодо можливості припинення зобов`язання лише на підставі договору або закону. При цьому припинення зобов`язання на вимогу однією зі сторін можливе, якщо такі дії вчинені відповідно до вимог закону або передбачені умовами договору.
26. Відповідно до частин 1, 4 статті 188 ГК України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.
27. Згідно зі статтею 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.
28. Отже, за загальним правилом, встановленим як чинним господарським, так і цивільним законодавством, зміна та розірвання господарських та цивільних договорів допускається лише за згодою сторін або в судовому порядку (у разі відсутності згоди іншої сторони, яка отримала вимогу/пропозицію про розірвання договору).
29. Згідно з частинами 1, 3 статті 291 ГК України одностороння відмова від договору оренди не допускається. Договір оренди може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний з підстав, передбачених ЦК України для розірвання договору найму, в порядку, встановленому статтею 188 цього Кодексу.
30. Отже, за загальним правилом зміна та розірвання господарських договорів допускається лише за згодою сторін в порядку, встановленому статтею 188 ГК України. Зміна та розірвання господарських договорів (припинення зобов`язання) саме в односторонньому порядку допускаються виключно з підстав, прямо передбачених відповідним законом або договором.
31. Судами попередніх інстанцій достеменно встановлено та скаржником не спростовано той факт, що в пункті 7.3 договору №ВКС-1412 сторони визначили випадки припинення дії цього договору: закінчення терміну, на який їх укладено, та за ініціативою однієї із сторін (сторона, яка виступає з ініціативою про припинення дії договору, повинна письмово повідомити про це іншу сторону за два місяці).
32. Водночас пункт 7.3 договору №ВКС-1412 не містить ані підстав розірвання договору чи припинення ним дії (за виключенням закінчення строку, на який він був укладений), ані посилання на можливість вчинення певних дій в односторонньому порядку, ані положень щодо можливості відхилення від загального порядку розірвання господарських договорів, встановленого статтею 188 ГК України.  
33. У свою чергу, ініціатива однієї зі сторін договору щодо припинення його дії без отримання згоди на це іншої сторони в контексті наведених положень законодавства не тягне за собою таких правових наслідків як дострокове припинення дії договору (аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.07.2019 у справі №916/1684/18 зі спору, що виник з подібних правовідносин за участю Міноборони України).
34. З матеріалів справи вбачається та судами встановлено, що ФОП Кожемякін Г.О. у відповідь на ініціативу Міноборони України щодо припинення дії договору №ВКС-1412 згоди на це не надавав, а Міністерство з приводу розірвання згаданого договору (припинення ним дії) у визначеному законом порядку до суду не зверталося.
35. Отже, з урахуванням положень статті 651 ЦК України, статті 188 ГК України та змісту пунктів 7.2, 7.3 договору №ВКС-1412 від 01.12.2016 в їх сукупності, колегія суддів погоджується з обґрунтованими висновками судів попередніх інстанцій про те, що договір №ВКС-1412 як на час розгляду справи судом першої інстанції, так і на час апеляційного перегляду справи не був припиненим в зв`язку з його розірванням в односторонньому порядку за ініціативою Міністерства відповідно до пункту 7.3 цього договору.
36. Наведеним вище повністю спростовується твердження скаржника про помилковість висновку судів щодо існування між сторонами договірних правовідносин з огляду на те, що Міністерство на підставі пункту 7.3 договору №ВКС-1412 скористалося своїм правом припинити дію вказаного договору в односторонньому порядку, про що неодноразово належним чином попереджувало відповідача, проте останній будь-яких заперечень проти припинення з позивачем зобов`язальних правовідносин не надав і надалі безпідставно продовжує користуватися торговельним місцем.
37. Відповідно до частини 4 статті 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
38. Місцевим та апеляційним господарськими судами при вирішенні цього спору помилково враховано висловлену Верховним Судом у постанові від 13.02.2018 по справі №916/849/17 правову позицію про те, що з аналізу статті 651 ЦК України, статті 188 ГК України вбачається, що договір не може бути розірваний в односторонньому порядку за ініціативою однієї із сторін за відсутності правових підстав, визначених ЦК України та ГК України, в тому числі спеціально визначених умовами укладеного договору, оскільки в такому випадку одностороння відмова від договору може порушити права орендаря, який належним чином виконував прийняті на себе зобов`язання.
39. Адже у справі №916/849/17 за позовом Концерну "Військторгсервіс" до фізичної особи-підприємця Ха Тхі Фионг предметом позову є визнання договору розірваним (припиненим) і висновок судів про відсутність підстав для задоволення такого позову обґрунтовується тим, що Концерн не є належним позивачем у даному випадку, оскільки не наділений правом звернення до суду із самостійним позовом, діючи виключно як представник Міністерства; при цьому обраний спосіб захисту не є належним у розумінні статей 13, 16, 20 ЦК України, оскільки Концерном фактично порушується питання про встановлення юридичного факту, що виходить за межі компетенції господарського суду. Тобто у справі №916/849/17 у порівнянні зі справою, що переглядається, інші суб`єктний склад учасників справи і предмет позову, що обумовило й наявність інших правових підстав для відмови в задоволенні позову.
40. Разом з тим, зважаючи на те, що самі по собі зазначені посилання судів попередніх інстанцій не призвели до прийняття неправильних по суті рішення та постанови, Верховний Суд вважає, що зазначене порушення не може бути достатньою підставою для їх скасування, позаяк згідно з частиною 2 статті 309 ГПК України не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
41. Колегія суддів не приймає до уваги недоречні аргументи скаржника про необхідність застосування до спірних правовідносин правової позиції Верховного Суду щодо можливості розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку без настання будь-яких умов, висловленої в постанові від 16.05.2018 по справі №420/504/16-ц, оскільки подібність правовідносин означає, зокрема, однаковість предмета та підстав позову, схожість суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також фактичних обставин, що формують зміст спірних правовідносин. При цьому зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності визначається обставинами кожної конкретної справи.
42. Натомість зі змісту постанови Верховного Суду від 16.05.2018 у справі №420/504/16-ц вбачається, що предмет і підстави позову у зазначеній справі, фактичні обставини (умови договору оренди землі наділяють орендодавця правом на їх одностороннє розірвання), що формують зміст правовідносин, в порівнянні з розглядуваною справою є зовсім різними, що виключає як подібність правовідносин у вказаній вище справі та цій справі, так і підстави застосування до спірних правовідносин правових висновків, викладених у вищезгаданій постанові Верховного Суду.
43. Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
44. Негаторний позов подається у випадках, коли власник має своє майно у володінні, але дії інших осіб перешкоджають йому вільно його використовувати або розпоряджатися ним. Характерною ознакою негаторного позову є протиправне вчинення третьою особою перешкод власнику в реалізації ним повноважень розпорядження та користування належним йому майном. Предмет негаторного позову становить вимога володіючого майном власника до третіх осіб про усунення порушень його права власності, що перешкоджають йому належним чином користуватися, розпоряджатися цим майном тим чи іншим способом. Підставою негаторного позову є належне позивачу право користування і розпорядження майном, а також обставини, що підтверджують протиправні дії відповідача у створенні позивачу перешкод щодо здійснення цих правомочностей.
45. Однією з умов подання негаторного позову є триваючий характер правопорушення і наявність його в момент подання позову. Якщо ж на час подання позову порушення припинилися, то відпадає і підстава для пред`явлення негаторного позову. Власник має право у даному випадку вимагати лише відшкодування збитків або застосувати інший спосіб захисту свого права. Другою умовою застосування негаторного позову має бути відсутність між позивачем і відповідачем договірних відносин, адже в разі наявності таких відносин власник здійснює захист порушеного права власності зобов`язально-правовими засобами.
46. Відповідна правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 27.05.2015 у справі №6-92цс15, у якій зазначено, що передбачений статтею 391 ЦК України спосіб захисту - усунення перешкод у здійсненні власником прав користування та розпорядження своїм майном, підлягає застосуванню у тих випадках, коли між позивачем, який є власником майна, і відповідачем, який користується спірним майном, не існує договірних відносин щодо цього майна і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі договору, укладеного з позивачем.
47. Оскільки судами попередніх інстанцій достовірно встановлено, що наразі договір №ВКС-1412 не є припиненим у зв`язку з його розірванням в односторонньому порядку за ініціативою Міноборони України, тобто в силу пункту 7.1 цього договору є чинним до 31.05.2019 і між сторонами станом на дату ухвалення оскаржуваних судових актів існували договірні правовідносини, то це виключає   можливість застосування обраного позивачем способу захисту порушеного права у вигляді усунення перешкод у здійсненні власником прав користування (негаторний позов) за умови наявності відповідних порушень, оскільки відповідач користується торговельним місцем №4953 на законних засадах.
48. Крім того, Міноборони України  у заяві про уточнення позовних вимог просить суд зобов`язати відповідача та будь-яких інших третіх осіб усунути перешкоди позивачу у користуванні торговельним місцем шляхом звільнення торговельного місця №4953 від розміщених на ньому двох 20-футових контейнерів (шляхом демонтажу) по вулиці Рожевій на території ТОВ "Промтоварний ринок" за адресою: Одеська область, Овідіопольський р-н, смт. Авангард, вул. Базова, 20.
49. З цього приводу суд першої інстанції вірно зазначив, що така позовна вимога поширена на осіб, яких не визначено, не конкретизовано та яких не зазначено позивачем в якості відповідачів за його позовом, що не відповідає положенням чинного ГПК України, відтак позов у цій частині не є належним та ефективним способом захисту прав Міністерства.
50. Наведене підтверджується тим, що, надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції. Так, у рішенні від 15.11.1996 у справі “Чахал проти Об`єднаного Королівства” Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Європейський суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.
51. Касаційна інстанція також погоджується з викладеними у відзиві на касаційну скаргу доводами відповідача, обґрунтованість та відповідність яких чинному законодавству і фактичним обставинам справи підтверджується вищенаведеними правовими висновками.
52. Отже, суди першої та апеляційної інстанцій, дослідивши зібрані у справі докази в їх сукупності, зважаючи на недоведеність порушення прав позивача як володільця майнових прав на користування торговельним місцем, дійшли правильного висновку щодо відсутності правових підстав для задоволення негаторного позову.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги 
53. Відповідно до частин 1, 2, 4, 5 статті 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
54. Надаючи правову кваліфікацію доказам, які надані сторонами з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них, місцевий та апеляційний господарські суди дійшли вірного висновку про необґрунтованість позовних вимог, як наслідок, оскаржувані рішення та постанову ухвалено з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.
55. Враховуючи межі перегляду справи в касаційній інстанції, передбачені статтею 300 ГПК України, колегія суддів вважає, що доводи, викладені у касаційній скарзі не знайшли свого підтвердження під час касаційного провадження, не спростовують висновки судів попередніх інстанцій щодо відмови у задоволенні позову, у зв`язку з чим підстави для задоволення касаційної скарги і скасування оскаржуваних рішення та постанови відсутні.
Щодо судових витрат
56. Судовий збір за подання касаційної скарги в порядку статті 129 ГПК України покладається на скаржника.
Враховуючи викладене та керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення. 
Рішення Господарського суду Одеської області від 13.12.2018 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 04.04.2019 у справі №916/1680/18 залишити без змін. 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя                                                                                  Ю. Я. Чумак

Судді                                                                                                        Т. Б. Дроботова
                                                                    
                                                                                                       К. М. Пільков