ПОСТАНОВА
Іменем України

27 червня 2019 року 
Київ
справа №806/1360/14
адміністративне провадження №К/9901/10603/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Кашпур О.В.,
суддів: Радишевської О.Р.,  Уханенка С.А., 
розглянувши у попередньому судовому засіданні у касаційній інстанції адміністративну справу №806/1360/14
за позовом  ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у Житомирській області про визнання незаконними наказів, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, провадження по якій відкрито
за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 16 травня 2016 року (ухвалену у складі колегії суддів: головуючого судді Франовської К.С., суддів: Зарудяної Л.О., Кузьменко Л.В.) 
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст вимог заяви 
1.          У січні 2010 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати незаконними накази Головного управління юстиції у Житомирській області від 01 грудня 2009 року № 732/к про накладення дисциплінарного стягнення та від 23 грудня 2009 року № 810/к про звільнення, поновити його на роботі, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.
2.          Позовні вимоги обґрунтовано тим, що при винесенні наказу про звільнення за систематичне невиконання без поважних причин посадових обов`язків не було враховано факт його перебування у відпустці з 15 липня по 14 серпня 2009 року та тимчасову непрацездатність з 29 серпня по 14 жовтня 2009 року, що унеможливлювало усунення недоліків, викладених у поданні начальника відділу державної виконавчої служби Баранівського районного управління юстиції.
3.          Дана справа неодноразово розглядалася судами різних інстанцій.
Короткий зміст рішень суду 
4.          Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 5 травня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 7 липня 2014 року, позов задоволено. Визнано протиправними і скасовано накази Головного управління юстиції у Житомирській області від 01 грудня 2009 року №732/к про притягнення до дисциплінарної відповідальності та від 23 грудня 2009 року №810/к про звільнення із займаної посади. Поновлено ОСОБА_1 на посаді старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Баранівського районного управління юстиції з 24 грудня 2009 року. Зобов`язано Головне управління юстиції у Житомирській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу.
5.          Ухвалою Вищого адміністративного суду України ( справа К/800/40901/14) від 17 грудня 2015 року постанова Житомирського окружного адміністративного суду від 05 травня 2014 року та ухвала Житомирського апеляційного адміністративного суду від 07 липня 2014 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу скасована, а справа в цій частині направлена на новий розгляд до суду першої інстанції.
В решті судові рішення залишено без змін.
Короткий зміст рішень суду (новий розгляд)
6.          30 березня 2016 року Житомирський окружний адміністративний суд вирішив:
Адміністративний позов задовольнити.
Стягнути з Головного управління юстиції у Житомирській області на користь ОСОБА_1 167909 грн 32 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 24 грудня 2009 року до 5 травня 2015 року.
7.          Вирішуючи спір суд першої інстанції виходив з того, що обмеження щодо перебування на державній службі, що визначені Законом України від 17 листопада 2011 року №4050-VI "Про державну службу", встановлені для осіб, які перебувають на державній службі або хочуть вступити на державну службу. Тому, набрання законної сили обвинувальним вироком суду відносно позивача робить неможливим його вступ на державну службу та його перебування на державній службі, однак не позбавляє його права на відшкодування середнього заробітку за час вимушеного прогулу, спричиненого незаконним звільненням з роботи.
Короткий зміст рішень суду апеляційної інстанції
8.          16 травня 2016 року Житомирський апеляційний адміністративний суд вирішив:
Апеляційну скаргу Головного територіального управління юстиції у Житомирській області задовольнити частково. Постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 30 березня 2016 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з Головного управління юстиції у Житомирській області середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 12 лютого 2013 року по 05 травня 2015 року - скасувати, прийнявши в цій частині нове рішення, яким у позові ОСОБА_1 відмовити.
В частині суми стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу на користь ОСОБА_1 постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 30 березня 2016 року - змінити, зменшивши розмір стягнення з 167909,32 грн до 100097,10 грн.
В решті рішення залишити без змін.
9.          Апеляційний суд мотивував своє рішення тим, що оскільки судовим рішенням звільнення ОСОБА_1 з посади 23 грудня 2009 року було визнано незаконним з поновленням його трудових прав, з моменту набрання чинності вироком ( 12 лютого 2013 року) він втрачає право обіймати посади державного службовця, а відтак, і право на компенсацію заробітної плати за час вимушеного прогулу, оскільки з часу набрання чинності вироком, обмеження його трудових прав має місце не внаслідок дій роботодавця, а внаслідок дій самого працівника.
За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що рішення суду першої інстанції в частині задоволення вимог позивача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 12.02.2013 року по 05.05.2015 року підлягає скасуванню з постановленням в цій частині нового рішення про відмову у позові.
Рух справи у суді касаційної інстанції
10.          08 червня 2016 року до Вищого адміністративного суду України надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 16 травня 2016 року.  
У касаційній скарзі касатор просить скасувати постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 16 травня 2016 року.
Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 11 липня  2016 року відкрито касаційне провадження за скаргою ОСОБА_1 на постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 16 травня 2016 року.   
11.          29 січня 2018 року вказана касаційна скарга надійшла до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах.
За результатом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано для розгляду колегії суддів у складі: Кашпур О.В. (головуючий суддя), Радишевська О.Р., Уханенко С.А на підставі розпорядження заступника керівника  апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду Н.Богданюк від 31 травня 2019 року №560/0/78-19. 
Верховний Суд ухвалою  від 12 червня 2019 року прийняв до провадження вказану касаційну скаргу.
12.          Головне територіальне управління юстиції у Житомирській області надало до суду заперечення на касаційну скаргу, в якому просило залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.
II. АРГУМЕНТИ СТОРІН
13.          Доводи особи, яка подала касаційну скаргу (позивача у справі):
Касаційна скарга обґрунтована тим, що рішення суду апеляційної інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню.
ОСОБА_1 зазначає, що набрання законної сили обвинувальним вироком суду відносно нього робить неможливим  вступ на державну службу та перебування на державній службі, однак не позбавляє його права на відшкодування середнього заробітку за час вимушеного прогулу, спричиненого незаконним звільненням з роботи.
14.          Доводи, викладені у запереченні на касаційну скаргу (відповідача у справі) 
Головне територіальне управління юстиції у Житомирській області посилається на те, що оскаржуване судове рішення прийнято судом апеляційної інстанції правомірно, а тому відсутні підстави для його скасування. 
IІI. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ 
15.           Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що  з 2003 року ОСОБА_1 працював старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Баранівського районного управління юстиції Житомирської області.
16.          Згідно з наказом начальника Управління юстиції від 01 грудня 2009 року №732/к за неналежне виконання своїх обов`язків ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності - оголошено догану.
17.          Наказом начальника Головного управління юстиції у Житомирській області №810/к від 23 грудня 2009 року ОСОБА_1 за систематичне невиконання без поважних причин своїх посадових обов`язків, а саме - порушення вимог статей 5, 25, 30, 43, 44, 49, 59, 63 Закону України "Про виконавче провадження", розділу 4.19, пунктів1.7.4, 11.2.7 та 11.2.8 Інструкції про проведення виконавчих дій, розділу 3 Порядку передачі матеріалів виконавчого провадження з одного органу державної виконавчої служби до іншого або виконавчої групи, від одного державного виконавця до іншого, пункту 3.8 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, з урахуванням оголошеної догани, відповідно до п. 3 ст. 40 КЗпП України було звільнено із займаної посади.
18.          В подальшому вироком Баранівського районного суду Житомирської області від 15 листопада 2012 року у справі №1-92/11 ОСОБА_1 засуджений за те, що працюючи на посаді старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Баранівського районного управління юстиції в період з 05.05.2003 року по 23.12.2009 року, маючи 15 ранг державного службовця 7 категорії, маючи достатній досвід роботи в органах виконавчої служби, вчинив злочин у сфері службової діяльності зловживання службовим становищем та службову недбалість.
ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.364, ч.1 ст.367, ч.2 ст.367 КК України і призначено покарання у вигляді 3-х років позбавлення волі з позбавленням права займати посади державного службовця строком на 3 роки із сплатою штрафу 2,0 тис.грн. На підставі ст.70 КК України ОСОБА_1 звільнено від відбування покарання у вигляді позбавлення волі з встановленням іспитового строку 2 роки. Вирок щодо ОСОБА_1 набрав чинності 12 лютого 2013 року.
IV. РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ 
19.           Конституція України.
Частина друга статті 19. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
20.          Кодекс адміністративного судочинства України (в редакції, чинній до 15.12.2017 року)
Частина друга статті 2. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.
Частина третя статті 2. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
21.          Кодекс законів про працю України, введений в дію з 1 червня 1972 року Законом Української РСР від 10 грудня 1971 року №322-VIII.
Частини перша, друга статті 235. У разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. 
При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
V.ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
22.          Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що перевірка законності судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, згідно зі статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства України, здійснюється виключно у частині застосування норм матеріального та процесуального права.
23.          Аналізуючи вищенаведені положення законодавства та обставини справи,  колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про зменшення суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу ОСОБА_1 .
24.          В силу статті 235 КЗпП України для прийняття рішення про виплату незаконно звільненому працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу суд повинен визначити період вимушеного прогулу.
Вимушений прогул - це час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений змоги працювати (час незаконного обмеження трудових прав).
25.          Як правильно встановлено судом апеляційної інстанції, період вимушеного прогулу для ОСОБА_1 розпочався з моменту його незаконного звільнення 23 грудня 2009 року.
До прийняття судом рішення про незаконність звільнення позивача, 15 листопада 2012 року його було засуджено до умовного позбавлення волі із позбавленням права займати посади державного службовця строком на три роки. Вирок щодо ОСОБА_1 набрав чинності 12 лютого 2013 року.
Покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю реалізується у двох формах: 1) у формі припинення трудового договору з засудженим, який посідає певну посаду, або анулювання дозволу на заняття певною діяльністю; 2) у формі відмови засудженому в укладенні нового трудового договору на обіймання певної посади або видачі дозволу на заняття певною діяльністю.
Отже, з 12 лютого 2013 року по 12 лютого 2016 року щодо ОСОБА_1 діяла заборона займати посади державного службовця.
26.          Враховуючи викладене, колегія суддів Верховного Суду вважає правильним висновок суду апеляційної інстанції про те, що з моменту набрання чинності вироком Баранівського районного суду Житомирської області (12 лютого 2013 року) позивач втратив право обіймати посади державного службовця, а відтак і право на компенсацію заробітної плати за час вимушеного прогулу, оскільки з часу набрання чинності вироком обмеження його трудових прав сталося не внаслідок дій роботодавця, а внаслідок дій самого працівника.
27.          За таких обставин, суд апеляційної інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 12 лютого 2013 року по 05 травня 2015 року.
28.          Наведене спростовує доводи касатора про незаконність рішення суду апеляційної інстанції.
29.          Згідно зі статтею 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій. 
30.          З урахуванням викладеного, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку, що судами першої та апеляційної інстанцій винесені законні і обґрунтовані рішення, постановлені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень відсутні.
VI. Судові витрати
31.          З огляду на результат касаційного розгляду, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду
п о с т а н о в и в :
1.          Касаційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
2.          Постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 16 травня 2016 року у справі №806/1360/14 - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                О. В. Кашпур          

Судді                                                                                           О. Р. Радишевська

                                                                                          С.А. Уханенко

,