Постанова
Іменем України
 
04 липня 2019 року
м. Київ
 
справа № 207/786/14-ц
 
провадження № 61-10198св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Воробйової І. А.,             Черняк Ю. В.,
 
учасники справи:
позивач - Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк»,
відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 06 листопада 2017 року у складі судді Погребняк Т. Ю. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 19 квітня 2019 року у складі колегії суддів: Демченко Е. Л., Куценко Т. Р., Макарова М. О.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.     Описова частина 
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У лютому 2014 року Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк» (далі - ПАТ «Родовід Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
 
Позовна заява мотивована тим, що 07 травня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Родовід Банк», найменування якого 17 червня 2010 року було змінено на ПАТ «Родовід Банк», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №35/АА-00020.08.2, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 21 136,84 доларів США, а                ОСОБА_1 зобов`язалась повернути кредит не пізніше 07 травня                 2015 року та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, передбачених кредитним договором.
З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором у той же день між банком та ОСОБА_2 укладено договір поруки, відповідно до умов якого остання поручилася за виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором.
Вказувало, що банк умови кредитного договору виконав у повному обсязі, надавши обумовлені ним грошові кошти. А ОСОБА_1 належним чином взяті на себе зобов`язання не виконала, внаслідок чого станом на 29 січня 2014 року допустила заборгованість у загальному розмірі 600 689,01 доларів США, яка складається з: загальної заборгованості по кредиту у розмірі            32 729,11 доларів США, до якої входить сума простроченої заборгованості за кредитом у розмірі 19 964,91 долари США та сума поточної заборгованості за процентами по кредиту у розмірі 206,22 доларів США і простроченої заборгованості за процентами по кредиту у розмірі 12 557,98 доларів США; загальної суми пені за несвоєчасне погашення кредитної заборгованості у розмірі 565 058,89 доларів США, до якої входить сума пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом у розмірі 544 495,14 доларів США, сума пені за несвоєчасне погашення процентів по кредиту у розмірі 20 563,75 доларів США; загальної суми трьох процентів річних від суми простроченої кредитної заборгованості у розмірі 2 901 долар США, до якої входить сума трьох процентів річних від суми простроченого кредиту у розмірі 2 795,42 доларів США, сума трьох процентів річних від суми прострочених процентів по кредиту у сумі 105,58 доларів США.
Ураховуючи наведене, ПАТ «Родовід Банк» просило суд стягнути солідарно з відповідачів указану суму заборгованості за кредитним договором                     від 07 травня 2008 року.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
 
Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 06 листопада 2017 року позов ПАТ «Родовід Банк» задоволено частково.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь                         ПАТ «Родовід Банк» заборгованість за кредитним договором від 07 травня 2008 року станом на 29 січня 2014 року у сумі 400 689,01 доларів США, яка складається з :
- загальної заборгованості по кредиту у розмірі 32 729,11 доларів США, до якої входить сума простроченої заборгованості за кредитом у розмірі                      19 964,91 доларів США, сума поточної заборгованості за процентами по кредиту у розмірі 206,22 доларів США, сума простроченої заборгованості за процентами по кредиту у розмірі 12 557,98 доларів США;
-загальної суми пені за несвоєчасне погашення кредитної заборгованості у розмірі 365 058,89 доларів США, до якої входить сума пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом у розмірі 344 495,14 доларів США, сума пені за несвоєчасне погашення процентів по кредиту у розмірі              20 563,75 доларів США;
-загальної суми трьох процентів річних від суми простроченої кредитної заборгованості у розмірі 2 901 доларів США, до якої входить сума трьох процентів річних від суми простроченого кредиту у розмірі 2 795,42 доларів США, сума трьох процентів річних від суми прострочених процентів по кредиту в сумі 105,58 доларів США.
У задоволенні позовних вимог ПАТ «Родовід Банк» у частині стягнення пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом у розмірі                       200 000 доларів США відмовлено.
Стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь                       ПАТ «Родовід Банк» судовий збір у сумі 3 654 грн.
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позичальником порушені умови кредитного договору, за нею рахується заявлена банком заборгованість, яка підлягає до стягнення з неї та поручителя відповідно до вимог закону та укладених між ними договорів. Крім того, суд вважав за можливе зменшити розмір заборгованості за пенею на підставі положення статті 551 ЦК України.
 
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції 
 
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 19 квітня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.
Рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 06 листопада 2017 року змінено у частині стягнення пені. Зменшено розмір пені з 365 058,89 доларів США до                     20 000 доларів США.
Рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 06 листопада 2017 року у частині солідарного стягнення судового збору скасовано.
Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Родовід Банк» судові витрати у розмірі по 1 827 грн з кожної.
У решті рішення залишено без змін.
 
Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що суд першої інстанції правильно визначився із спірними правовідносинами в частині стягнення заборгованості за кредитним договором та ухвалив законне та обґрунтоване рішення.
При цьому, апеляційний суд вважав стягнутий судом розмір пені значно завищеним, тому на підставі положення статті 551 ЦК України зменшив його розмір до 20 000 доларів США.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У касаційній скарзі, поданій у травні 2019 року до Верховного Суду,                  ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та передати справу на новий розгляд.
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди не врахували належним чином, що банк заявив вимоги про стягнення пені у значно завищеному розмірі, що є несправедливим та порушує положення Закону України «Про захист прав споживачів».
Вказує, що сума позовних вимог не відповідає дійсним обставинам справи, так як під час розрахунку пені банком не було враховано виплати нею частини кредиту. Зазначає, що судом першої інстанції за її клопотанням була призначена судово-економічна експертиза, проте вона не була проведена з незрозумілих для неї підстав.
Крім того, вважає, що районний суд порушив норми процесуального права щодо змагальності сторін, так як не повідомив її належним чином про судове засідання, на якому було ухвалено рішення у справі.
 
Відзив на касаційну скаргу учасники процесу до суду не подали

 
 
2.     Мотивувальна частина 
 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
  
Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга  ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення суду першої інстанції, в незміненій після апеляційного перегляду частині, та апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
 
Згідно зі статтями 526, 530, 610 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
 
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
 
Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).
 
У статті 1052 ЦК України передбачено, що у разі невиконання позичальником обов`язків, встановлених договором позики, щодо забезпечення повернення позики, а також у разі втрати забезпечення виконання зобов`язання або погіршення його умов за обставин, за які позикодавець не несе відповідальності, позикодавець має право вимагати від позичальника достроково повернення позики та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
 
За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша            статті 553 ЦК України).
 
Відповідно до частини першої статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.
 
У частині третій статті 551 ЦК України визначено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
 
Встановивши, що банк виконав свої зобов`язання за кредитним договором від 07 травня 2008 року належним чином, надавши позичальнику обумовлено суму коштів у доларах США, а відповідачі не виконали своїх зобов`язань за кредитним договором та договором поруки, у зв`язку із чим станом на 29 січня 2014 року утворилася заявлена банком заборгованість, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову банку та стягнення заборгованості з боржника та поручителя солідарно.
При цьому, районний суд на підставі частини третьої статті 551 ЦК України зменшив розмір пені на 200 000 доларів США.
 
Апеляційний суд погодився із законними та обґрунтованими висновками суду першої інстанції у частині стягнення заборгованості за тілом кредиту та відсотками, проте вважав, що районний суд неправильно застосував частину третю статті 551 ЦК України, погодившись з доводами апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що розмір пені значно перевищує розмір збитків банку, зменшив його до 20 000 доларів США.
 
Доводи касаційної скарги про те, що призначена судово-економічна експертиза не була проведене з незрозумілих причин не заслуговують на увагу, так як з повідомлення Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз від 05 жовтня 2017 року вбачається, що вказана експертиза не була проведена та повернута до суду саме у зв`язку із нездійсненням оплати вартості робіт по виконанню експертизи                   ОСОБА_1 (том 2, а. с.190).
 
Посилання заявника на те, що суди не врахували належним чином, що банк заявив вимоги про стягнення пені у значно завищеному розмірі, що є несправедливим та порушує положення Закону України «Про захист прав споживачів», є необґрунтованими, так як апеляційним судом належним чином було враховано положення частини третьої статті 551 ЦК України та зменшено розмір пені до 20 000 доларів США, при сумі заборгованості по кредиту в 32 729,11 доларів США.
 
Доводи касаційної скарги відповідача про те, що її не було належним чином повідомлено судом першої інстанції про судове засідання, на якому було ухвалено рішення у справі, не є підставою для скасування законного та обґрунтованого судового рішення суду апеляційної інстанції, так як нею була подана апеляційна скарга, під час апеляційного перегляду справи судом були враховані усі доводи ОСОБА_1 , зокрема і щодо завищеного банком розміру пені. При цьому колегія суддів враховує, що апеляційним судом були прийняті до уваги її заперечення щодо позовних вимог банку про стягнення пені, внаслідок чого судове рішення змінено на користь відповідача.
Таким чином, права ОСОБА_1 щодо рівності усіх учасників справи та змагальності процесу порушено не було, її доводи та заперечення були враховані у судовому рішенні, а справу апеляційним судом було розглянуто за її присутності, тому колегія суддів вважає, що вказаний довід відповідача не є підставою для скасування законних та обґрунтованих судових рішень, так як не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (частина друга статті 410 ЦПК України).
 
Інших доводів щодо незаконності та необґрунтованості судових рішень судів попередніх інстанцій касаційна скаргу ОСОБА_1 не містить.
 
Доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судових рішень суду першої інстанції, в незміненій після апеляційного перегляду частині, та апеляційного суду, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні відповідачем норм матеріального та процесуального права й зводяться до переоцінки судом доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції. 
Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження у суді апеляційної інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції. 
 
Отже, вирішуючи спір, суди з дотримання вимог статей 263-265, 382 ЦПК України повно, всебічно та об`єктивно з`ясували обставини справи, вірно встановили правовідносини, що склалися, дослідили і надали правову оцінку всіх наявним у матеріалах справи доказам й правильно задовольнили частково позов банку про стягнення заборгованості за кредитним договором, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення суду першої інстанції, в незміненій після апеляційного перегляду частині, та апеляційного суду без змін. Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність та обґрунтованість судових рішень не впливають.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 06 листопада 2017 року, в незміненій після апеляційного перегляду частині, та постанову Дніпровського апеляційного суду від 19 квітня 2019 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                           Р. А. Лідовець
 
І. А. Воробйова
 
Ю. В. Черняк