ПОСТАНОВА
Іменем України

13 червня 2019 року 

м. Київ

справа №807/2221/15

касаційне провадження №К/9901/25147/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Шипуліної Т.М.,
суддів: Бившевої Л.І., Хохуляка В.В.
розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу Державної податкової інспекції в Іршавському районі Головного управління ДФС у Закарпатській області на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 04.02.2016 (суддя Скраль Т.В.) та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 12.05.2016 (головуючий суддя - Кухтей Р.В., судді: Яворський І.О., Нос С.П.) у справі № 807/2221/15 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «К`Лен» до Державної податкової інспекції в Іршавському районі Головного управління ДФС у Закарпатській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «К`Лен» звернулось до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції в Іршавському районі Головного управління ДФС у Закарпатській області про визнання незаконним та скасування податкового повідомлення-рішення від 30.06.2015  № 0001691500.
Закарпатський окружний адміністративний суд постановою від 04.02.2016 позов задовольнив.
Львівський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 12.05.2016 залишив постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 04.02.2016 без змін. 
Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій, Державна податкова інспекція в Іршавському районі Головного управління ДФС у Закарпатській області оскаржила їх у касаційному порядку. 
В касаційній скарзі відповідач просить скасувати постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 04.02.2016, ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 12.05.2016 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. 
В обґрунтування своїх вимог Державна податкова інспекція в Іршавському районі Головного управління ДФС у Закарпатській області посилається на порушення судами норм матеріального та процесуального права, а саме - пунктів 199.4, 199.6 статті 199, пункту 200.1 статті 200, пункту 23 підрозділу 2 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час вирішення спору в попередніх судових інстанціях).
Зокрема, наголошує на безпідставності включення позивачем до складу податкового кредиту за 2014 рік суми податку на додану вартість у загальному розмірі           279207,00 грн., сплаченої в ціні придбаних паливно-мастильних матеріалів та електроенергії, які використано при виготовленні паливних брикетів.
Крім того, Державною податковою інспекцією в Іршавському районі Головного управління ДФС у Закарпатській області заявлено клопотання про заміну відповідача у справі - Державної податкової інспекції в Іршавському районі Головного управління ДФС у Закарпатській області на Хустську об`єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Закарпатській області у зв`язку з реорганізацією, яке згідно із статтею 52 Кодексу адміністративного судочинства України підлягає задоволенню.
Переглядаючи оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ними норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що Державною податковою інспекцією в Іршавському районі Головного управління ДФС у Закарпатській області проведено позапланову виїзну документальну перевірку даних Товариства з обмеженою відповідальністю «К`Лен», задекларованих у податковій звітності з податку на додану вартість, щодо від`ємного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту, щодо суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість на розрахунковий рахунок платника в банку за декларацією за грудень 2014 року, наслідки якої оформлено актом від 20.03.2015 № 271/15-01/32482579.
Перевіркою встановлено порушення позивачем пункту 199.4 статті 194, пункту 200.1 статті 200 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у зв`язку з неправомірним включенням до складу податкового кредиту сум податку на додану вартість із вартості паливно-мастильних матеріалів та електроенергії, які використано при виготовленні паливних брикетів.
На підставі зазначеного акта перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 30.06.2015 № 0001691500, згідно з яким зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість на 22839,00 грн.
Відповідно до пункту 199.4 статті 199 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) платник податку за підсумками календарного року здійснює перерахунок частки використання товарів/послуг та необоротних активів в оподатковуваних операціях виходячи з фактичних обсягів проведених протягом року оподатковуваних та неоподатковуваних операцій.
Згідно з пунктом 199.1 статті 199 цього Кодексу в разі якщо придбані та/або виготовлені товари/послуги, необоротні активи частково використовуються в оподатковуваних операціях, а частково - ні, до сум податку, які платник має право віднести до податкового кредиту, включається та частка сплаченого (нарахованого) податку під час їх придбання або виготовлення, яка відповідає частці використання таких товарів/послуг, необоротних активів в оподатковуваних операціях.
Пунктом 199.2 статті 199 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що частка використання товарів/послуг, необоротних активів в оподатковуваних операціях визначається у відсотках як відношення обсягів з постачання оподатковуваних операцій (без урахування сум податку) за попередній календарний рік до сукупних обсягів постачання оподатковуваних та неоподатковуваних операцій (без урахування сум податку) за цей же попередній календарний рік. Визначена у процентах величина застосовується протягом поточного календарного року.
Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
За правилами пункту 23 підрозділу 2 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) тимчасово до 01.01.2015 від оподаткування податком на додану вартість звільняються операції з постачання, у тому числі операції з імпорту відходів та брухту чорних і кольорових металів та деревини товарних позицій 4401, 4403, 4404 згідно з УКТ ЗЕД (крім брикетів та гранул товарної підкатегорії УКТ ЗЕД 4401 30 90 00), а також паперу та картону для утилізації (макулатури та відходів) товарної позиції 4707 згідно з УКТ ЗЕД. Переліки таких відходів та брухту чорних і кольорових металів затверджуються Кабінетом Міністрів України.
Операції з вивезення в митному режимі експорту товарів, зазначених у цьому пункті, звільняються від оподаткування податком на додану вартість.
У справі, що розглядається, судами встановлено, що основним видом діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю «К`Лен» є лісопильне та стругальне виробництво (КВЕД 16.10). Іншими видами діяльності є КВЕД  02.20 - лісозаготівлі; КВЕД 47.19 - інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах;                  КВЕД 16.23 - виробництво інших дерев`яних будівельних конструкцій і столярних виробів; КВЕД 16.22 - виробництво щитового паркету; КВЕД 43.32 - установлення столярних виробів; КВЕД 46.73 - оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням; КВЕД 31.09 - виробництво інших меблів.
В 2014 році позивач здійснював операції з виробництва та реалізації виробів з деревини (приступок, сходів, щитів меблевих, поручнів) на митній території України, що оподатковувались податком на додану вартість за ставкою 20 відсотків, та на експорт, що оподатковувались податком на додану вартість за ставкою 0 відсотків, брикетів пресованих неагломерованих для опалення із тирси, відходів бука та дуба (товарна категорія 4401 згідно з УКТ ЗЕД), що були звільнені від оподаткування податком на додану вартість відповідно до пункту 23 підрозділу 2 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Крім того, Товариство з обмеженою відповідальністю «К`Лен» на певному етапі виробництва брикетів пресованих неагломерованих для опалення із тирси, відходів бука та дуба використовувало електроенергію (для пресування) та пакувальні матеріали. За цими витратами виробництва позивач не формував податковий кредит з податку на додану вартість, позаяк вони пов`язані з виробництвом паливних брикетів (операції з постачання яких звільняються від оподаткування податком на додану вартість).
За таких обставин зменшення органом доходів і зборів за наслідками контрольного заходу позивачу податкового кредиту з податку на додану вартість внаслідок перерахунку і пропорційного розподілу сум податку на додану вартість із придбаного палива та електроенергії для виробництва меблевих щитів і сходів з посиланням на положення пункту 199.4 статті 199 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) є безпідставним, оскільки таке паливо та електроенергія (за наслідками придбання яких здійснено розподіл) використовувались виключно для виготовлення продукції, що оподатковується податком на додану вартість та включається до собівартості виготовленої продукції, та не використовувались для виготовлення брикетів (операції з постачання яких звільнені від оподаткування податком на додану вартість) та не включались до собівартості брикетів.
З огляду на викладене та враховуючи, що за правилами частини другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази, а суди попередніх інстанцій не допустили порушення норм процесуального права, які б могли вплинути на встановлення дійсних обставин справи, та правильно застосували норми матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги Державної податкової інспекції в Іршавському районі Головного управління ДФС у Закарпатській області без задоволення, а оскаржених судових рішень - без змін.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, 

П О С Т А Н О В И В:

Замінити відповідача у справі - Державну податкову інспекцію в Іршавському районі Головного управління ДФС у Закарпатській області її правонаступником - Хустською об`єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Закарпатській області.
Касаційну скаргу Хустської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Закарпатській області залишити без задоволення.
Постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 04.02.2016 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 12.05.2016 у справі                № 807/2221/15 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду:                                                                            Т.М. Шипуліна

                                                                                                    Л.І. Бившева
                                                                                                    
                                                                                                                В.В. Хохуляк