Постанова
Іменем України
03липня 2019 року
м. Київ
справа № 362/4670/16-ц
провадження № 61-33808св18
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:
головуючого -Ступак О. В.,
суддів: Гулейкова І. Ю., Кузнєцов В. О., Олійник А. С. (суддя - доповідач), Усика Г. І.,
учасники справи:
позивач - Заступник керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області, 
відповідачі: Іванковичівська сільська рада, ОСОБА_1 , 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Першого заступника прокурора Київської області на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 11 травня 2017 року у складі судді Ковбеля М. М. та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 18 жовтня 2017 року у складі суддів: Сушко Л. П.,  Ігнатченко Н. В., Яворського М. А.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У вересні 2016 року Заступник керівника Києво - Святошинської місцевої прокуратури Київської області звернувся до суду з позовом до Іванковичівської сільської ради та ОСОБА_1 про визнання недійсним рішення Іванковичівської сільської ради від 23 листопада 2012 року №451-12-6 про передачу ОСОБА_1 у довгострокову оренду строком на 49 років з правом викупу земельної ділянки площею 2,4481 га для будівництва, обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд, яка розташована у АДРЕСА_1 ; визнання недійсним договору оренди від 20 грудня 2012 року, укладеного між  Іванковичівською сільською радою та ОСОБА_1 про передачу земельної ділянки площею 2,4481 га (кадастровий номер НОМЕР_1 ) для будівництва, обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд, яка розташована у АДРЕСА_1 та зобов`язання ОСОБА_1 повернути Іванковичівській сільській раді земельну ділянку площею 2,4481 га, що розташована у АДРЕСА_1 , вартість якої складає 3 896 584,46 грн. 
В обгрунтування позову Заступником керівника місцевої прокуратури зазначено про неправомірність передачі сільською радою ОСОБА_1 у довгострокову оренду без проведення аукціону земельної ділянки площею 2,4481 га (кадастровий номер НОМЕР_1 ) для будівництва, обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд, яка розташована у АДРЕСА_1 , під придбаним ним об`єктом незавершеного будівництва площею 154,9 кв. м, посилаючись на частину першу статті 134 Земельного кодексу України (далі - ЗК України). Внаслідок набуття  ОСОБА_1 права власності на об`єкт незавершеного будівництва площею 154,9 кв.м. до останнього перейшло право користування земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований, та ділянкою, необхідною для обслуговування вказаного об`єкта, а не на всю площу землі, яка раніше перебувала у суборенді  ОСОБА_1 та оренді Товариства з обмеженою відповідльністю «Будівельна Українська Спілка» (далі - ТОВ «Будівельна Українська Спілка»).
Рішення Іванковичівської сільської ради від 23 листопада 2012 року                  № 450-12-6 про передачу ОСОБА_1 у довгострокову оренду строком на 49 років з правом викупу земельної ділянки площею 2,4481 га перевищує площу набутого об`єкта незавершеного будівництва площею 0,0154 га, у зв`язку з чим максимальна різниця площі землі, яка не виставлялася на земельний аукціон, складає 2,4327 га, тобто всупереч вимог статтей 116, 120, 121, 134 ЗК України відповідачу надано у користування земельну ділянку без проведення земельних торгів, адже площа об`єкта незавершеного будівництва, що належить останньому на праві приватної власності, складає 0,0154 га та в сукупності з земельною ділянкою, необхідною для його обслуговування, не може перевищувати 0,25 га. 
Короткий зміст рішень суду першої та апеляційної інстанцій
Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 11 травня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 18 жовтня 2017 року, в позові відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що на спірній земельній ділянці розташований об`єкт незавершеного будівництва готовністю 31 відсотків,  зареєстрований  у визначеному законом порядку, його власником є  ОСОБА_1 . Рішення Іванковичівської сільської ради про передачу ОСОБА_1 земельної ділянки у довгострокову оренду з правом викупу є правомірним та прийняте відповідно до вимог земельного законодавства та законодавства про місцеве самоврядування України, чинного на час виникнення спірних правовідносин.
За рахунок земель територіальної громади Іванковичівської сільської ради ОСОБА_1 було надано спірні земельні ділянки. Іванковичівська сільська рада з вимогами про визнання недійсним ухваленого нею рішення про надання ОСОБА_1 земельної ділянки та укладення відповідного договору оренди до суду не зверталася, відповідні повноваження прокурору не делегувала.
Прокурором при самостійному заявленні позову не визначено та не доведено порушення діями відповідачів прав та інтересів держави та територіальної громади села Іванковичі Васильківскього району Київської області.  Заступник керівника місцевої прокуратури не є належним позивачем у цій справі.
Суд першої інстанції дійшов висновку про необгрунтованість позову.
Суд апеляційної інстанції з такими висновками суду першої інстанції погодився. Крім того, зазначив, що прокурор не визначився, в чиїх інтересах - держави чи територіальної громади пред`явлено позов, чи є сільська рада у спірних відносинах відповідачем. Доводи прокурора, що судом не взято до уваги обставин утворення спірної земельної ділянки шляхом об`єднання земельних ділянок, не підтверджено належними доказами і не спростовують висновки суду першої інстанції.
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
У листопаді 2017 року Перший заступник прокурора Київської області звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою на рішення судів першої та апеляційної інстанцій, просив скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.
Рух касаційної скарги в суді касаційної інстанції
09 листопада 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою Першого заступника прокура Київської області. 
У червні 2018 року вказану справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
22 травня 2019 року ухвалою Верховного Суду вказану справу призначено до судового розгляду. 
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційну скаргу мотивовано тим, що рішення сільської ради від 23 листопада 2012 року про передачу ОСОБА_1 в довгострокову оренду строком на 49 років з правом викупу без проведення процедури земельних торгів усієї земельної ділянки площею 2,4481 га чи її частини понад нормативно визначені розміри значно перевищує площу набутого об`єкта незавершеного будівництва та суперечить вимогам земельного законодавства.
Судами не досліджено питання попередньої реалізації громадянином-відповідачем права на безоплатну передачу земель державної та комунальної власності для вказаної мети, зважаючи на задеклароване право фізичної особи у майбутньому на викуп спірної земельної ділянки поза законодавчо визначеною процедурою її надання понад норму виключно на конкурентних засадах.
Внаслідок набуття ОСОБА_1 права власності на об`єкт незавершеного будівництва площею 154,9 кв. м, до останнього перейшло право користування земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований та ділянкою, необхідною для його обслуговування, а не на всю площу землі, яка раніше перебувала у суборенді ОСОБА_1 та оренді ТОВ «Будівельна Українська Спілка». Максимальна різниця площі землі, яка не виставлялася на земельний аукціон, складає 2,4327 га, всупереч вимог чинного на час прийняття рішення законодавства відповідачу надано у користування земельну ділянку без проведення земельних торгів, адже площа об`єкта незавершеного будівництва, що належить останньому на праві приватної власності, складає 0,0154 га та в сукупності з земельною ділянкою, необхідною для його обслуговування, не може перевищувати 0,25 га.
Судами не взято до уваги, що відповідно до технічної документації із землеустрою щодо об`єднання земельних ділянок, які перебувають в оренді ТОВ «Будівельна Українська Спілка», розробленої у 2011 році, спірна земельна ділянка площею 2,4481 га утворена шляхом об`єднання земельних ділянок, а саме площею 0,1406га, 0,1702 га, 0,1705 га, 0,1400 га, 0,1400 га, 0,1698 га, 0,1702 га, 0,1704 га, 0,1932 га, 0,1983 га, 0,1506 га, 0,1504 га, 0,1812 га, 0,1515 га, 0,1512 га, які попередньо були сформовані як окремі об`єкти цивільних прав з присвоєнням їм окремих кадастрових номерів та відкриттям поземельних книг, оскільки товариство мало намір їх забудувати індивідуальними садибами.
Межі спірної земельної ділянки площею 2,4481 га взагалі не встановлені в натурі (на місцевості). Землевпорядна документація ОСОБА_1 не розроблялась, у матеріалах справи відсутні відповідні документи, тому спірна земельна ділянка надана в оренду з грубим порушенням норм статей 183, 186 ЗК України, статей 20, 50, 51 Закону України «Про землеустрій».
Відповідно до статей 120, 134 ЗК України, статей 331, 377 ЦК України власник житлового будинку, будівлі або споруди набуває право власності на земельну ділянку без проведення земельних торгів та на умовах попереднього землекористувача, лише у випадках розташування на таких земельних ділянках житлового будинку, будівлі, споруди після завершення будівництва або прийняття їх до експлуатації, оскільки ОСОБА_1 набуто право на об`єкт незавершеного будівництва, а не на новострену будівлю, житловий будинок чи споруду.
У період 2014 - 2016 роки сільською радою відмовлено 49 громадянам у виділенні земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд. Звернення прокурора до суду у цій справі спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності та справедливості при вирішенні суспільнозначимого питання про передачу земель для зведення об`єктів нерухомості,  яке вирішено в порушення вимог ЗК України.
Правовідносини, повязані з розпорядженням землями державної та комунальної власності, становлять суспільний, публічний інтерес, а незаконність рішення органу місцевого самоврядування, на підставі якого земельна ділянка передана під забудову приватній структурі, такому суспільному інтересу не відповідає.
Недотримання процедури земельних торгів та передача земельної ділянки державної власності в оренду не на конкурентних засадах ставить під сумнів виконання органом місцевого самоврядування обов`язку щодо справедливого, раціонального та законного розподілення природних ресурсів, а тому не повно сприяє наповненню місцевого бюджету коштами з метою реалізації загальнодержавних та місцевих програм, забезпечення стандартів соціального захисту населення та виконання завдань, покладених на органи місцевого самоврядування. 
Земля, як основне національне багатство, що перебуває під особливою охороною держави, є об`єктом права власності Українського народу, а органи державної влади та органи місцевого самоврядування здійснюють права власника від імені народу, зокрема, при прийнятті рішення щодо розпорядження землями державної чи комунальної власності.
Звертаючись до суду з позовом у цій справі, прокурор представляє інтереси суб`єктів права на землю - народ України в особі відповідних територіальних громад, а не інтереси Іванковичівсьої сільської ради Васильківського району, яка лише виконує функції держави.
Доводи особи, яка подала заперечення на касаційну скаргу
Заперечуючи проти касаційної скарги, ОСОБА_1 зазначає, що не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі розташування на земельних ділянках об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд), що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб.
На спірній земельній ділянці розташований об`єкт незавершеного будівництва готовністю 31%, який на день прийняття оскаржуваного рішення належить ОСОБА_1 та зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Незавершене будівництво беззаперечно є об`єктом нерухомого майна.
Прокурором не надано суду першої інстанції доказів, що спірна земельна ділянка утворена шляхом об`єднання декількох земельних ділянок, тому суд апеляційної інстанції не повинен був досліджувати такі докази під час розгляду апеляційної скарги.
Як у договорі суборенди, так і в договорі оренди, зазначено кадастровий номер земельної ділянки, що  неможливо без розроблення землевпорядної документації.
Прокурором не обгрунтовано порушення інтересів держави та необхідність їх захисту. Органом, який наділений функціями державного нагляду та контролю з дотримання земельного законодавства під час використання земельних ділянок є Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру.
До суду касаційної інстанції ОСОБА_1 було також надано висновок науково-правової експертизи щодо відповідності законодавству переходу права оренди на земельну ділянку до особи, яка набула у власність об`єкт незавершеного будівництіва, що розташований на цій земельній ділянці  за підписом наукового експерта Кулинича П. Ф. від 28 грудня 2018 року, отриманого на запит ОСОБА_1 .
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 23 січня 2007 року між Іванковичівською сільською радою Васильківського району Київської області та ТОВ «Будівельна Українська Спілка» укладено договір оренди земельної ділянки загальною площею 5,0440 га для будівництва, обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд, яка розташована на території села Іванковичі Васильківського району в межах населеного пункту, строком на 49 років, посвідчений державним нотаріусом Васильківської районної державної нотаріальної контори Бобковим О. В., зареєстровано в реєстрі за № 2-82 (а. с. 13 - 15). 
Рішенням Іванковичівської сільської ради від 15 червня 2007  року                   № 110-10-25  надано дозвіл ТОВ «Будівельна Українська Спілка» на передачу в суборенду фізичним особам для індивідуального будівництва земельних ділянок загальною площею 5,044 га для будівництва, обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд, згідно затвердженої містобудівної документації (а. с. 16).
Відповідно до договору суборенди земельної ділянки від 29 грудня 2011 року №0052,  ТОВ «Будівельна Українська Спілка» передала в суборенду ОСОБА_1 земельну ділянку площею 2,4481 га (кадастровий номер НОМЕР_1 ) для будівництва, обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 в межах населеного пункту, строком на 45 років, за актом приймання-передачі земельної ділянки від 29 грудня 2011 року (а. с. 17 - 19).
30 березня 2012 року  ОСОБА_1 набуто у  ТОВ «Будівельна Українська Спілка» право власності на об`єкт незавершеного будівництва готовністю 31%, що розташований за адресою:  АДРЕСА_1 . 
Договір оренди земельної ділянки, укладений 23 січня 2007 року між Іванковичівською сільською радою Васильківського району Київської області та ТОВ «Будівельна Українська Спілка», зареєстрований  за №2-82,  розірвано на підставі договору від 05 грудня 2012 року, посвідченого державним нотаріусом Васильківської державної нотаріальної  контори Київської області Смоліною І. В., зареєстровано в реєстрі за №1-3484 (а. с. 24).
Рішенням Іванковичівської сільської ради Васильківського району Київської області від 23 листопада 2012 року №450-12-6, передано ОСОБА_1 в довгострокову оренду строком на 49 років з правом викупу земельну ділянку (кадастровий номер НОМЕР_1 ) площею 2,4481 га для будівництва, обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 20).
На підставі рішення Іванковичівської сільської ради Васильківського району Київської області від 23 листопада 2012 року №450-12-6 між Іванковичівською сільською радою Київської області та ОСОБА_1 укладено договір оренди вищезазначеної земельної ділянки  від 20 грудня 2012 року, посвідчений приватним нотаріусом Васильківського районного округу Київської області Леончук І. Б., зареєстрований у реєстрі за №3127 (а. с. 21-23),  за яким ОСОБА_2 в довгострокову оренду оренду терміном - 49 років з дня підписання його сторонами, нотаріального посвідчення та державної реєстрації передано земельну ділянку (кадастровий номер НОМЕР_1 ) загальною площею 2,4481 га для будівництва, обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . 
Вказана земельна ділянка належить до Іванковичівської сільської ради згідно з проектом формування території і встановлення меж сільської ради, на ній розташований об`єкт незавершеного будівництва (пункти 1.2,1.3,1.4 договору оренди). 
Згідно із пунктом 2.1 договору оренди річна орендна плата земельної ділянки в розмірі 4% від нормативно-грошової оцінки земельної ділянки становить 155 863,38 грн, здійснюється на розрахунковий рахунок Іванковичівської сільської ради з подальшим урахуванням щорічної індексації та уточненням грошової оцінки.
Пунктом 3.7 договору оренди визначене переважне право орендаря за інших рівних умов на поновлення оренди, якщо він належним чином виконував свої зобов`язання за цим договором.Уразі, якщо орендар продовжує користуватись земельною ділянкою після закінчення строку дії цього договору, то за відсутності письмових заперечень орендодавця протягом одного місяця після закінчення строку дії цього договору він підлягає поновленню на той самий строк і на таких самих умовах, що визначено сторонами в пункті 6.9 договору оренди.
Позиція Верховного Суду 
Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Вивчивши матеріали цивільної справи, зміст оскаржуваних судових рішень, обговоривши доводи касаційної скарги, заперечення на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку про задоволення частково касаційної скарги з таких підстав.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 12 ЗК України, у редакції на час спірних правовідносин, визначено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.
Згідно із частинами першою, другою статті 116 ЗК України, у редакції на час виникнення спірних правовідносин, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
За змістом статті 124 ЗК України, у редакції на час укладення договору оренди, передача в оренду  земельних  ділянок,  що  перебувають у державній або  комунальній  власності, здійснюється на підставі рішення  відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього  Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди  земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. Передача  в  оренду  земельних  ділянок,  що перебувають у державній або комунальній власності,  здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу. 
За змістом положень частин першої, другої статті 134 ЗК України, у редакції на час виникнення спірних правовідносин, земельні ділянки державної чи  комунальної  власності  або права  на  них (оренда,  суперфіцій,  емфітевзис),  у тому числі з розташованими на них  об`єктами  нерухомого  майна  державної  або комунальної  власності,  підлягають  продажу  окремими  лотами  на конкурентних засада (земельних торгах), крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Не  підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної  власності  або права на них у разі: розташування на  земельних ділянках об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд), що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб. 
Щодо участі прокурора у справі
Згідно із пунктом 3 частини першої статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).
Частиною третьою статті 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.
Тлумачення частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» дозволяє зробити висновок, що прокурор може представляти інтереси держави в суді у таких випадках: а) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; б) у разі відсутності такого органу.
У мотивувальній частині рішення Конституційного Суду України від 8 квітня 1999 року, справа N 1-1/99 (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) зазначено, що із врахуванням того, що інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі кого подається позов, в чому саме відбулося  чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави,  обгрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та  зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. 
Верховний Суд зазначає, щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести, а суд перевірити причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду. 
У позовній заяві, з посиланням на законодавство прокурор виклав обгрунтування інтересів держави, зазначивши, що чинним законодавством визначено орган, уповноважений державою здійснювати функції контролю за використанням та охороною земель, однак у нього відсутні повноваження щодо звернення до суду. Прокурор пред`являє цей позов в інтересах держави як позивач. Крім того, прокурор звернувся із цим позовом у зв`язку з неналежним виконанням органом місцевого самоврядування, до сфери якого належать повноваження у сфері регулювання земельних відносин, своїх функцій, а також враховуючи, що сільською радою не було дотримано суспільний інтерес територіальної громади щодо забезпечення конституційної рівності громадян перед законом на отримання безкоштовно земельних ділянок для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель.
Суд першої інстанції не виклав обгрунтовані мотиви, чому прокурор не є належним позивачем у справі та не зазначив належного позивача у справі.
Із рішення суду першої інстанції випливає, що висновок про неналежного позивача - прокурора грунтується на тому, що сільська рада не делегувала прокурору повноження на звернення до суду, прокурор не довів порушення прав та інтересів держави діями відповідачів.
Дійшовши такого висновку, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, не взяв до уваги положення статті 23 Закону України «Про прокуратуру», статті 45 ЦПК України 2004 року (у редакції на час зверненя до суду прокурора із позовом), які надають право прокурору звернуся до суду з позовом і набути статусу позивача у разі відсутності органу, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду, а також, що закон не визначає як умову звернення прокурора до суду з позовом - делегування йому повноважень тим органом, який, на думку прокурора, не здійснює захист  інтересів  держави.
Щодо висновків судів першої та апеляційної інстацій про доведення  прокурором позовних вимог
Вказуючи на недоведеність прокурором порушення відповідачами прав та інтересів держави та територіальної громади села Іванковичі Васильківського району Київської області, суди першої та апеляційної інстанцій не звернули уваги на те, що відповідно до статті 8 ЗК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), пункту 34 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рада здійснює передачу у власність або надання у користування земельних ділянок виключно відповідно до та в порядку, визначеному ЗК України. 
Судом першої інстанції належним чином не перевірено доводи прокурора про порушення Іванковичівською сільською радою вимог земельного законодавства під час прийняття нею рішення від 23 листопада 2012 року та  укладення договору оренди від 20 грудня 2012 року з урахуванням підстав позову, не надано оцінки усім доказам у справі, не викладено мотиви визнання чи відхилення доказів у справі, оскільки доказування не може грутуватися на припущеннях.
Висновок суду апеляційної інстанції про недоведеність прокурором утворення спірної земельної ділянки шляхом об`єднання земельних ділянок не відповідає матеріалам справи 
Прокурором надано копії технічної документації із землеустрою щодо об`єднання земельних ділянок, що перебувають в оренді ТОВ «Будівельна Українська Спілка» (т. 1 ., а. с. 110-183, 184). Цим доказам у справі жодної оцінки судами не надано, не зазначено, які докази, надані відповідачами, спростовують обставини та докази, на які посилається прокурор у позовній заяві.
Суди першої та апеляційної інстанцій не надали належну оцінку доводам прокурора щодо застосування до спірних правовідносинстатей 120, 134 ЗК України, статей 331, 377 ЦК України, не надали правову оцінку набуття ОСОБА_1 права власності на об`єкт незавершеного будівництва площею 154,9 кв. м., та не з`ясували, чи до ньогоперейшло право користування лише земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований та необхідною для його обслуговування,  чи на всю земельну ділянку, яка раніше перебувала у суборенді ОСОБА_1 та оренді ТОВ «Будівельна Українська Спілка», належним чином не перевірено, чи встановлені межі спірної земельної ділянки площею 2,4481 га в натурі (на місцевості), чи розроблялася ОСОБА_1 землевпорядна документація, чи надання в оренду земельної ділянки відповідало  вимогам земельного законодавства з урахуванням фактичної та правової підстави позову, зазначеної  прокурором у  позовній заяві.
В оскаржуваних судових рішеннях відсутні відповіді на всі доводи позовної заяви та апеляційної скарги, що не відповідає вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі як мотивування судового рішення судом, який має право на дослідження нових доказів і переоцінку доказів.
З огляду на надану оцінку аргументів касаційної скарги та висновків судів першої й апеляційної інстанцій, Верховний Суд вважає, що касаційна скарга є частково обґрунтованою.
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази.
Оскільки встановлення обставин справи і перевірка їх доказами не належить до компетенції суду касаційної інстанції, а суд першої інстанції належним чином не встановив фактичні обставини справи, від яких залежить правильне вирішення спору, не врахував зазначених норм матеріального права, тому ухвалені судові рішення не можна визнати законними й обґрунтованими.
Керуючись статтями 400, 409, 411, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Першого заступника прокурора Київської області задовольнити частково.
Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 11 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 18 жовтня 2017 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                  О. В. Ступак
Судді:                                                                                               І. Ю. Гулейков
                                                                                                           В. О. Кузнєцов
                                                                                                          А. С. Олійник
                                                                                                          Г. І. Усик