Постанова
Іменем України
 
05 червня 2019 року
м. Київ
 
справа № 156/300/15-ц
провадження № 61-9059св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
 
головуючого - Луспеника Д. Д.,
суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Черняк Ю. В. (суддя-доповідач),
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Приватне підприємство «Нива-В.Ш.»,
треті особи: відділ державної виконавчої служби Іваничівського районного управління юстиції, Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Апеляційного суду Волинської області від 08 вересня 2016 року у  складі колегії суддів: Лівандовської-Кочури  Т.  В., Свистун  О.  В., 
Завидовської-Марчук О.  Г.,

ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У березні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення.
 
Позовна заява мотивована тим, що вона є власником однокімнатної квартири АДРЕСА_1 , яку придбала 16 липня 2013 року з прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна. Факт купівлі квартири підтверджується протоколом проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна (предмета іпотеки) та свідоцтвом про придбання майна, виданим державним нотаріусом Іваничівської державної нотаріальної контори. Право власності на вказану квартиру за нею було зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується витягом із реєстру про реєстрацію прав та їх обтяжень. У вищевказаній квартирі зареєстровані і проживають відповідачі, які на неодноразові вимоги звільнити квартиру не реагують, а також створюють їй перешкоди у користуванні житловим приміщенням. ОСОБА_1 просила виселити ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.
 
ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Приватного підприємства «Нива-В.Ш.» (далі - ПП «Нива-В.Ш.»), ОСОБА_1 , треті особи: відділ державної виконавчої служби Іваничівського районного управління юстиції (далі - ВДВС Іваничівського РУЮ), Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»), про визнання недійсними прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна, протоколу та акта про проведення прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна, свідоцтва про право власності на квартиру, скасування акта про державну реєстрацію права власності на квартиру. 
 
Позовна заява мотивована тим, що при проведенні прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 , ПП «Нива-В.Ш.» були допущені порушення норм Закону України «Про виконавче провадження» та Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 27 жовтня 1999 року № 68/5 (далі - Тимчасове положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна), що є підставою для задоволення позову.
 
На прилюдних торгах було реалізоване нерухоме майно, на яке було накладено арешт на виконання рішення суду про стягнення грошових коштів, а не на іпотечне майно, і тому торги, в яких брав участь тільки один покупець, повинні бути визнані такими, що не відбулися. Крім того, продаж квартири, у якій проживає малолітня дитина, було здійснено без дозволу органу опіки та піклування.
 
Ухвалою Іваничівського районного суду Волинської області від 21 травня 2015  року позов ОСОБА_1 та позов ОСОБА_2 об`єднані в одне провадження.
 
Рішенням Іваничівського районного суду Волинської області від 18 вересня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 02 листопада 2015 року, в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Позов ОСОБА_2 задоволено.
Визнано недійсними: прилюдні торги з реалізації арештованого нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 - від 16 липня 2013 року, проведені ПП «Нива-В.Ш.»; протокол проведення прилюдних торгів арештованого нерухомого майна (предмет іпотеки) від 16 липня 2013 року № 0313064/3, яке належить ОСОБА_2 та розташоване за адресою: АДРЕСА_1 ; акт про проведення вказаних торгів від 19 березня 2013  року, затверджений начальником ВДВС Іваничівського РУЮ, свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 , видане 07 жовтня 2013 року державним нотаріусом Іваничівської державної нотаріальної контори Волинської області на ім`я ОСОБА_1
Скасовано акт про державну реєстрацію права власності на ім`я ОСОБА_1 квартири АДРЕСА_1 .
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і  кримінальних справ від 30 березня 2016 року касаційну скаргу ПАТ «КБ «ПриватБанк» задоволено.
Рішення Іваничівського районного суду Волинської області від 18 вересня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 02 листопада 2015 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Іваничівського районного суду Волинської області від 14 липня 2016  року позов ОСОБА_1 задоволено. Виселено ОСОБА_2 , 1973 року народження, ОСОБА_3 , 1990 року народження, та ОСОБА_4 , 2010 року народження з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення. Вирішено питання щодо розподілу судового збору.
У задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.
 
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що державний виконавець здійснив виконання рішення суду, шляхом реалізації предмета іпотеки в межах наданих йому повноважень та у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження» та Закону України «Про іпотеку», які регулюють порядок реалізації арештованого майна, тоді як право позивача ОСОБА_1 як законного власника нерухомого майна порушується проживанням відповідачів у квартирі без законних на те підстав.
 
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
 
Рішенням Апеляційного суду Волинської області від 08 вересня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.
Рішення Іваничівського районного суду від 14 липня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення.
У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення без надання іншого житлового приміщення відмовлено.
Позов ОСОБА_2 задоволено.
Визнано недійсними: прилюдні торги по реалізації арештованого нерухомого майна: квартири АДРЕСА_1 від 16 липня 2013 року, проведені ПП «Нива-В.Ш.», протокол проведення прилюдних торгів арештованого нерухомого майна (предмет іпотеки) від 16 липня 2013 року № 0313064/3, яке належить ОСОБА_2 та розташоване за адресою: АДРЕСА_1 ; акт про проведення вказаних торгів від 19 березня 2013  року, затверджений начальником ВДВС Іваничівського РУЮ, свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 , видане 07 жовтня 2013 року державним нотаріусом Іваничівської державної нотаріальної контори Волинської області на ім`я ОСОБА_1
Скасовано акт про державну реєстрацію права власності на ім`я ОСОБА_1 квартири АДРЕСА_1 .
Вирішено питання про розподіл судового збору.
 
Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що оскільки торги відбувалися з приводу реалізації арештованого майна, що є предметом іпотеки, на виконання рішення суду про стягнення кредитної заборгованості, а не про звернення стягнення на предмет іпотеки, то положення Закону України «Про іпотеку» до спірних правовідносин не застосовуються. Апеляційний суд дійшов висновку про те, що на спірні правовідносини поширюються норми Закону України «Про виконавче провадження» і Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, відповідно до пункту 7.1 якого прилюдні торги вважаються такими, що не відбулися, у разі відсутності покупців або наявності тільки одного покупця. Крім того, судом встановлено відсутність належного повідомлення боржника про проведення прилюдних торгів та відсутність згоди органу опіки та піклування, що є порушенням норм Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей».
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів
 
У касаційній скарзі, поданій у вересні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати оскаржуване рішення апеляційного суду, а рішення суду першої інстанції залишити в силі, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням апеляційним судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про наявність порушень Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, оскільки сам по собі факт неналежного повідомлення боржника про проведення прилюдних торгів не може бути підставою для визнання їх недійсними. Зазначений висновок узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України у постанові від 18 листопада 2015 року у справі 
№ 6-1884цс15. Апеляційним судом у порушення вимог статті 338 ЦПК України 2004 року помилково не враховані висновки Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладені в ухвалі від  30  березня 2016 року. Крім того, процедура проведення прилюдних торгів не регулюється положеннями Закону України «Про охорону дитинства» та Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», які до спірних правовідносин не застосовуються, а тому відсутність згоди органу опіки та піклування не є підставою для визнання торгів незаконними.
Також апеляційним судом не враховано, що позовні вимоги про визнання недійсними акта державного виконавця про реалізацію арештованого майна та свідоцтва про право власності, а також скасування державної реєстрації права власності не підлягають задоволенню, оскільки в протилежному випадку поновлюється право власності попереднього власника.
 
У частині вирішення вимог за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення рішення апеляційного суду ПАТ «КБ «ПриватБанк» не оскаржується.
 
Короткий зміст позиції інших учасників справи
 
Відзиви на касаційну скаргу іншими учасниками справи до суду не подано.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і  кримінальних справ від 09 листопада 2016 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ПАТ КБ «ПриватБанк».
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і  кримінальних справ від 10 квітня 2017 року справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення без надання іншого житлового приміщення; за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ПП «Нива-В. Ш.», ОСОБА_1 , треті особи: ВДВС Іваничівського РУЮ Волинської області, ПАТ КБ «ПриватБанк», про визнання недійсними прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна, протоколу та акта про проведення прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна, свідоцтва про право власності на квартиру, скасування акта про державну реєстрацію права власності на квартиру призначено до судового розгляду.
 
Статтею 388 ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набрав чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд. 
 
Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
У лютому 2018 року цивільну справу № 156/300/15-ц передано до Верховного Суду.
 
Позиція Верховного Суду 
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково.

 
Оцінка аргументів учасників справи та висновків судів першої й апеляційної інстанції
 
У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до частин першої, другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Оскаржуване рішення апеляційного суду не відповідає критеріям законності та обґрунтованості, визначеним статтями 213 ЦПК України 2004 року, а також вимогам статті 214 цього кодексу.
 
Суди попередніх інстанцій установили, що рішенням Іваничівського районного суду Волинської області від 29 червня 2011 року з ОСОБА_2 на користь ПАТ «КБ «ПриватБанк» стягнуто заборгованість за кредитним договором  № VONIGA0000000005 в розмірі 7 283,73 дол. США та судові витрати (а. с. 51, 52)
 
Постановою головного державного виконавця ВДВС Іваничівського РУЮ Петренка Р. Ю. від 03 листопада 2011 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2-295/11/0303, виданого Іваничівським районним судом Волинської області 22 липня 2011 року за вказаним рішенням, та одночасно накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_2 (а. с.  56-57).
 
24 травня 2012 року головним державним виконавцем ВДВС Іваничівського РУЮ Петренком Р. Ю. при примусовому виконанні виконавчого листа 
№ 2-295/11/0303 складено акт опису й арешту майна, а саме: однокімнатної квартири АДРЕСА_1 (а. с. 58-59).
 
21 лютого 2013 року експертом-оцінювачем проведено оцінку вказаної квартири і визначено її ринкову вартість в розмірі 45 300 грн (а. с. 141).
 
21 травня 2013 року між ВДВС Іваничівського РУЮ та філією 03 ПП «Нива-В.Ш.» було укладено договір № 0313064 про надання послуг з організації і проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна (предмета іпотеки) - однокімнатної квартири АДРЕСА_1 (а. с. 143-144).
 
19 червня 2013 року старшим державним виконавцем Петренком Р. Ю. за участю директора філії 03 ПП «Нива-В.Ш.» було проведено переоцінку вказаного майна на 25 %, тому що 14 червня 2013 року зазначене майно не було продане на перших прилюдних торгах у зв`язку з відсутністю купівельного попиту та встановлено загальну ціну на повторних прилюдних торгах у розмірі 33 975 грн, що підтверджується актом уцінки (переоцінки) (а. с. 148).
 
Згідно з протоколом № 0313064/3 проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, що є предметом іпотеки, від 16 липня 2013 року, затвердженим директором філії 03 ПП «Нива-В.Ш.», було реалізовано нерухоме майно, а саме: однокімнатну квартиру загальною площею 24,4 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , за ціною 33 975 грн, яку придбала єдина учасниця торгів - ОСОБА_1 (а. с. 8).
 
23 липня 2013 року начальником ВДВС Іваничівського РУЮ Петренком Р. Ю. затверджено акт проведення прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна (предмета іпотеки), згідно з яким 16 липня 2013 року торговельною організацією ПП « Нива-В.Ш. » були проведені прилюдні торги з реалізації арештованого майна боржника ОСОБА_2 (предмета іпотеки) згідно з протоколом від 16 липня 2013 року № 0313064/3 (а. с. 149-150).
 
07 жовтня 2013 року державним нотаріусом Іваничівської державної нотаріальної контори Кононенко Л. С. видано ОСОБА_1 свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (аукціону), що і стало підставою для реєстрації в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права власності на спірну квартиру за ОСОБА_1 (а. с. 11).
 
Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1   та задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 , апеляційний суд керувався виключно правовими висновками Верховного Суду України, викладеними у його постанові від 02 вересня 2015 року № 6-813цс15,
згідно з якою у випадку, коли прилюдні торги з продажу майна проводились на виконання судового рішення про стягнення кредитної заборгованості, а судове рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки відсутнє, то Закон України «Про іпотеку» до спірних правовідносин не підлягає застосуванню. Водночас у цьому випадку мають застосовуватись загальні норми, що регулюють правовідносини з реалізації нерухомого майна з прилюдних торгів, зокрема норми Закону України «Про виконавче провадження».
 
Аналізуючи підстави звернення до суду з указаними позовами, зміст ухвалених у справі судових рішень та доводи касаційної скарги, колегія суддів виходить з такого.
 
Подібні спори неодноразово були предметом розгляду Верховним Судом України, внаслідок чого, для забезпечення однакового застосування судами касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права та дотримання єдиної правозастосовчої практики сформовано низку правових висновків, які полягають в наступному.
 
Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
 
За положеннями частин першої і третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. 
 
Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.
 
Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
 
За змістом статті 41 Закону України «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду, проводиться шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону.
 
Виконавче провадження є процесуальною формою, що гарантує примусову реалізацію рішення суду, яким підтверджені права та обов`язки суб`єктів матеріальних правовідносин цивільної справи.
 
Закон України «Про виконавче провадження» визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.
 
Главою 4 цього закону визначається загальний порядок звернення стягнення на майно боржника. Серед іншого, відповідно до частини першої статті 52 цього закону звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.  
 
Стаття 44 цього закону передбачає черговість задоволення вимог стягувачів, згідно з якою в першу чергу задовольняються забезпечені заставою вимоги щодо стягнення з вартості заставленого майна.
 
Положеннями статті 54 Закону України «Про виконавче провадження» визначено особливості звернення стягнення на заставлене майно. Зокрема, згідно з частиною восьмою цієї статті примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку».
 
Отже, за змістом указаної норми підставою для застосування положень Закону України «Про іпотеку» до спірних правовідносин є звернення стягнення на предмет іпотеки, тобто його арешт, вилучення та примусова реалізація в розумінні частини першої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження».
 
Таким чином, норми Закону України «Про виконавче провадження» допускають звернення стягнення на предмет іпотеки під час процедури виконавчого провадження без наявності відповідного рішення, в межах процедури стягнення коштів з іпотекодавця на користь іпотекодержателя. 
 
У разі, якщо за судовим рішенням з відповідача стягнуто кредитну заборгованість, то суд не може змінити спосіб виконання такого рішення суду на звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки виконання рішення суду про стягнення заборгованості має виконуватися за рахунок усього майна, що належить боржнику.
 
Відповідно до порядку примусового звернення стягнення коштів з боржника, врегульованого Законом України «Про виконавче провадження», першочергово звертається стягнення на відповідні кошти боржника, рухоме майно, а за його відсутності - на об`єкти нерухомості.
 
Статтею 54 цього Закону передбачено, що звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя. 
 
Оскільки статтею 575 ЦК України іпотеку визначено як окремий вид застави, норми Закону України «Про виконавче провадження» дозволяють звернути стягнення на іпотечне майно для задоволення вимог іпотекодержателя.
 
Таким чином, норми Закону України «Про виконавче провадження» дозволяють державному виконавцю передавати на реалізацію предмет іпотеки під час примусового виконання рішень судів про стягнення на користь іпотекодержателя заборгованості, яка випливає із забезпечених іпотекою зобов`язань, за таких умов: відсутність у боржника будь-якого іншого майна, на яке можна першочергово звернути стягнення; наявність заборгованості виключно перед іпотекодержателем; дотримання порядку реалізації майна, визначеного Законом України «Про іпотеку».
 
Викладені вище висновки висловлені Верховним Судом України у постанові від 10 грудня 2015 року за наслідками розгляду справи № 6-28цс15.
 
У подальшому, зазначена позиція суду неодноразово підтримувалась його постановами від 02 березня 2016 року (справа № 6-224цс16), від 30 березня 2016 року (справа № 6-3004цс15), від 16 березня 2016 року у справі 
№ 6-323цс16, від 27 квітня 2016 року у справі № 6-103цс16, від 28 вересня 
2016 року у справі № 6-1680цс16, від 14 грудня 2016 року у справі № 6-890цс16 та інших, що вказує про відступлення Верховним Судом України від правових висновків, висловлених у постанові від 02 вересня 2015 року у справі 
№ 6-813цс15.
 
Зазначеного суд апеляційної інстанції не врахував.
 
Крім того, у порушення вимог частини четвертої статті 338 ЦПК України апеляційним судом під час повторного розгляду справи проігноровано висновки Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладені в ухвалі від 30 березня 2016 року у цій справі, про те, що норми Закону України «Про виконавче провадження» дозволяють державному виконавцю передавати на реалізацію предмет іпотеки під час примусового виконання рішень судів про стягнення на користь іпотекодержателя заборгованості, яка випливає із забезпечених іпотекою зобов`язань, які є обов`язковими для врахування.
 
Враховуючи, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення Закону України «Про іпотеку», помилковим є також висновок апеляційного суду про неможливість проведення прилюдних торгів за наявності лише одного учасника, оскільки він спростовується положеннями статті 45 указаного закону.
 
Також необґрунтованими є твердження суду про відсутність відомостей про належне повідомлення, зокрема боржника, про дату, час, місце проведення прилюдних торгів та про стартову ціну, за якою майно пропонується до продажу.
 
Сам по собі факт неналежного повідомлення боржника про проведення прилюдних торгів не може бути підставою для визнання таких торгів недійсними. Головна умова, яка повинна бути встановлена судами, - це наявність порушень, що могли вплинути на результат торгів, а тому окрім наявності порушення норм закону при проведенні прилюдних торгів повинно бути присутнє порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, способом захисту яких є визнання прилюдних торгів недійсними.
 
Зазначене вище узгоджується з правовими висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 16 березня 2016 року (справа 
№ 6-323цс16). 
 
Також колегія суддів відхиляє доводи касаційної скарги щодо того, що висновки апеляційного суду про те, що відсутність попередньої згоди органу опіки та піклування на здійснення будь-якого правочину стосовно нерухомого майна, право власності або право користування яким мають діти, є підставою для визнання такого правочину недійсним відповідно до частини четвертої статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей». Положеннями вказаного закону позовні вимоги ОСОБА_2 за зустрічним позовом не обґрунтовувалися і, відповідно, не були предметом оцінки судів попередніх інстанцій, а касаційний суд відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Таким чином, вирішуючи цей спір, апеляційний суд на наведене вище уваги не звернув та помилково вважав проведені прилюдні торги незаконними.
 
Натомість суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права, встановив фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, оцінив докази у їх сукупності та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог за зустрічним позовом.
 
Оскільки рішення апеляційного суду ПАТ «КБ «ПриватБанк» оскаржується лише в частині вирішення зустрічного позову, то правомірність відмови ОСОБА_1 за первісним позовом у касаційному порядку не перевіряється.
 
Колегія суддів вважає, що рішення суду апеляційної інстанції в частині розгляду зустрічного позову не є законним і обґрунтованим, а тому відповідно до статті 413 ЦПК України підлягає скасуванню, у той час як рішення суду першої інстанції у цій частині ухвалене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права та підлягає залишенню в силі.
 
Керуючись статтями 141, 400, 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.
 
Рішення Апеляційного суду Волинської області від 08 вересня 2016 року в частині вирішення зустрічного позову ОСОБА_2 до Приватного підприємства «Нива-В.Ш.», ОСОБА_1 , треті особи: відділ державної виконавчої служби Іваничівського районного управління юстиції, Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», про визнання недійсними прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна, протоколу та акта про проведення прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна, свідоцтва про право власності на квартиру, скасування акта про державну реєстрацію права власності на квартиру скасувати, а рішення Іваничівського районного суду Волинської області від  14  липня 2016  року в цій частині залишити в силі. 
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                Д. Д. Луспеник

Судді:                                                                                           О. В. Білоконь

                                                                                                      Б. І. Гулько

                                                                                                      Є. В. Синельников

                                                                                                      Ю. В. Черняк