П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
25 червня 2019 року 
м. Київ 
 
Справа № 9901/460/18 
Провадження № 11-1232заі18
 
Велика Палата Верховного Суду у складі:
головуючого судді Князєва В. С.,
судді-доповідача Прокопенка О. Б., 
суддів Антонюк Н. О., Бакуліної С. В., Британчука В. В., Власова Ю. Л., Гриціва М. І., Гудими Д. А., Єленіної Ж. М., Золотнікова О. С., Кібенко О. Р., Лобойка Л. М., Лященко Н. П., Пророка В. В., Рогач Л. І., Ситнік О. М., Уркевича В. Ю., Яновської О. Г.,
 
за участю:
секретаря судового засідання - Ключник А. Ю.,
учасників справи:
позивача - ОСОБА_1 ,
представника відповідача - Бороха С. І.,
третіх осіб -   ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
розглянула в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_2 , ОСОБА_13 , ОСОБА_3 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_4 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_5 , ОСОБА_18 , про визнання протиправними та нечинними положень Регламенту Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (далі - ВККС, Комісія)
за апеляційною скаргою ВККС на рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 18 вересня 2018 року (судді Коваленко Н. В., Анцупова Т. О., Гімон М. М., Стародуб О. П., Кравчук В. М.),
УСТАНОВИЛА:
У березні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду як суду першої інстанції з позовом до ВККС про визнання протиправними та нечинними підпунктів 4.10.1 - 4.10.3, 4.10.5, 4.10.6 пункту 4.10 Регламенту Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, затвердженого рішенням ВККС від 13 жовтня 2016 року № 81/зп-16 (далі - Регламент ВККС, Регламент), з урахуванням змін, внесених рішенням ВККС від 29 грудня 2017 року № 140/зп-17.
Позов мотивовано тим, що 29 грудня 2017 року Комісією прийнято рішення № 140/зп-17, яким внесені зміни до Регламенту ВККС, зокрема, доповнено пункт 4.10 під назвою «Порядок розгляду Комісією інформації щодо судді (кандидата на посаду судді), висновку про невідповідність судді (кандидата на посаду судді) критеріям професійної етики та доброчесності, наданих Громадською радою доброчесності», який складається з 11 підпунктів. На думку позивача, підпункти 4.10.1 - 4.10.3, 4.10.5, 4.10.6 пункту 4.10 Регламенту ВККС суперечать вимогам статті 19 Конституції України, статті 87, частини першої статті 88, частин третьої та четвертої статті 92, статті 93, частини восьмої статті 98 Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VІІІ).
Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду рішенням від 18 вересня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ВККС, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: ОСОБА_7 ,     ОСОБА_8 ,   ОСОБА_9 ,    ОСОБА_10 ,    ОСОБА_11 ,      ОСОБА_12 ,   ОСОБА_2 ,    ОСОБА_13 ,    ОСОБА_3 ,    ОСОБА_14 ,    ОСОБА_15 ,    ОСОБА_4 ,      ОСОБА_16 ,   ОСОБА_17 ,    ОСОБА_5 ,    ОСОБА_18 , про визнання протиправними та нечинними положень Регламенту ВККС - задовольнив частково. Визнав протиправним та скасував рішення Комісії від 29 грудня 2017 року № 140/зп-17 щодо внесення змін до Регламенту ВККС, в частині підпунктів 4.10.2, 4.10.3, 4.10.6 пункту 4.10 з моменту набрання рішенням суду законної сили. В іншій частині позовних вимог відмовив.
За висновком суду, при внесенні до Регламенту підпункту 4.10.2 пункту 4.10 відповідач не врахував, що у Громадської ради доброчесності (далі - ГРД, Рада) немає повноважень на отримання контактних даних суддів (кандидатів на посади суддів), що унеможливлює налагодження зв`язку ГРД з ними та відповідно ознайомлення їх з висновком/інформацією.
Суд зазначив, що в підпункті 4.10.3 пункту 4.10 Регламенту відповідач фактично наділяє себе повноваженням, яке не передбачено Законом № 1402-VІІІ, зокрема, надає собі право залишати без розгляду інформацію або висновок, які були надані ГРД. Однак положеннями зазначеного Закону не передбачено право ВККС приймати рішення про залишення без розгляду інформації або висновку, які були надані Радою, як і не передбачено право не досліджувати відповідні документи.
Суд також погодився з доводами позивача про те, що наявність будь-яких рішень про надання повноважень члену ГРД на участь в засіданні ВККС положеннями Закону № 1402-VІІІне передбачена. Пунктом 4 частини шостої статті 87 цього Закону та статтею 24 Регламенту Громадської ради доброчесноті схваленого її рішенням від 23 листопада 2016 року № 1/2016 (далі - Регламент ГРД), на яку посилається відповідач, передбачений порядок визначення уповноваженого представника (представників) ГРД для участі у засіданнях ВККС щодо кваліфікаційного оцінювання суддів (підпункт 4.10.6).
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ВККС подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати це рішення та прийняти нове, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні його позовних вимог.
Відповідач вважає, що висновки суду про наявність у ОСОБА_1 права звернення з цим позовом до суду є помилковими, оскільки його статус як члена ГРД та наявність у нього процесуальної дієздатності самі по собі не створюють підстав для звернення до суду з цим позовом і не характеризують його як належного позивача у цій справі.
Комісія зазначає, що суд на порушення положення статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) вдався до з`ясування механізму взаємодії між Комісією та ГРД та не встановив, які права ОСОБА_1 були порушені, чи існує причинно-наслідковий зв`язок між внесеними Комісією змінами до Регламенту ВККС як державного органу суддівського врядування і громадянськими правами ОСОБА_1 та яким чином скасування положень Регламенту ВККС відновить чи сприятиме відновленню його прав.
ВККС стверджує, що судом не визначено, які саме норми права були порушені Комісією у процесі здійснення своїх повноважень (відповідно до положень статей 85, 87, 88, 93, 101 Закону № 1402-VІІІ) при внесенні змін до Регламенту ВККС.
Відповідач вважає, що суд, скасувавши підпункт 4.10.2 пункту 4.10 Регламенту ВККС, яким передбачено, що суддя (кандидат на посаду судді) має бути ознайомлений Радою з інформацією, що може свідчити про невідповідність його критеріям професійної етики та доброчесності (далі - інформація негативного характеру), або висновком та має право надати ГРД відповідні пояснення,безпідставно прирівняв висновок ГРД до звичайного повідомлення особи чи громадської організації про суддю (кандидата на посаду судді), зводячи роботу цього органу до формального збору та фіксування будь-якої інформації, що стосується судді (кандидата на посаду судді).
Комісія також не погоджується із рішенням суду про скасування підпункту 4.10.3 пункту 4.10 Регламенту ВККС. Вважає, що суд, не врахувавши положення статті 92 Закону № 1402-VІІІ, якою передбачено повноваження Комісії встановлювати порядок своєї роботи, який визначається Регламентом ВККС, безпідставно дійшовши висновку, що Комісія не має права залишати висновки, надані ГРД, без розгляду, не наділена правом не досліджувати такі документи та повинна включити їх до матеріалів суддівського досьє (досьє кандидата на посаду судді), незалежно від їх змісту, оформлення та ідентифікації як документа.
ВККС вважає безпідставним рішення суду про скасування підпункту 4.10.6 пункту 4.10 Регламенту Комісії, оскільки, за висновком суду, наявність будь-яких рішень про надання повноважень члену ГРД на участь в засіданні Комісії положеннями Закону № 1402-VІІІ не передбачена, а передбачений порядок визначення уповноваженого представника ГРД для участі в засіданні ВККС щодо кваліфікаційного оцінювання суддів. Відповідач вважає, що такий висновок суду є нелогічним та містить суперечності в аргументації, бо суд, встановивши, що порядок визначення представника ГРД для участі в засіданнях ВККС існує, вказавши на відповідні положення нормативно-правових актів, поряд із цим дійшов висновку, що положеннями Закону № 1402-VІІІ не передбачено будь-яких рішень про надання повноважень члену ГРД на участь у засіданнях Комісії.
ВККС в апеляційній скарзі наводить доводи про те, що Комісія при ухваленні рішення про внесення змін до Регламенту Комісії дотрималась визначених Законом                          № 1402-VІІІ та цим Регламентом процедури внесення змін, а внесені зміни є обґрунтованими та необхідними для ефективної діяльності Комісії як державного органу суддівського врядування щодо здійснення процедури кваліфікаційного оцінювання суддів. Однак суд залишив поза увагою такі аргументи відповідача.
У додаткових поясненнях до апеляційної скарги ВККС зазначає, що суд розглянув справу лише в частині оцінки правомірності ухваленого Комісією рішення від 29 грудня 2017 року № 140/зп-17 «Про внесення змін до Регламенту Комісії», а не правомірності положень Регламенту в цілому у системному зв`язку з іншими нормами цього Регламенту. Таким чином, суд не погодився з визначенням Регламенту ВККС як нормативно-правового акта та надав оцінку рішенню ВККС про внесення змін до Регламенту як акта ненормативного характеру.
Комісія вважає, що суд у такий спосіб вийшов за межі позовних вимог, які були заявлені позивачем, оскільки відповідно до позову судовому розгляду підлягав Регламент ВККС в цілому, який є нормативно-правовим актом, оскаржувати який ОСОБА_1 не має повноважень, бо як самостійний член ГРД не є учасником правовідносин, пов`язаних із кваліфікаційним оцінюванням суддів, на відміну від ГРД. 
У судовому засіданні відповідач підтримав апеляційну скаргу, надав пояснення, аналогічні наведеним у зазначеному процесуальному документі доводам. 
Натомість позивач і треті особи - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у судовому засіданні просили залишити апеляційну скаргу ВККС без задоволення.
Дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи, заслухавши в судовому засіданні учасників справи, Велика Палата Верховного Суду, перевіривши обґрунтованість рішення суду попередньої інстанції в межах наведених в апеляційні скарзі доводів, дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню з таких міркувань.
Як установив суд першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 29 грудня 2017 року ВККС прийняла рішення № 140/зп-17, яким внесла зміни до Регламенту ВККС.
Цим рішенням Регламент, зокрема, доповнено пунктом 4.10 під назвою «Порядок розгляду Комісією інформації щодо судді (кандидата на посаду судді), висновку про невідповідність судді (кандидата на посаду судді) критеріям професійної етики та доброчесності, наданих Громадською радою доброчесності», який складається з 11 підпунктів:
4.10.1. Інформація щодо судді (кандидата на посаду судді) (далі - інформація) або висновок про невідповідність судді (кандидата на посаду судді) критеріям професійної етики та доброчесності (далі - висновок) надається до Комісії Радою не пізніше ніж за 10 робочих днів до визначеної Комісією дати засідання з проведення співбесіди стосовно такого судді (кандидата на посаду судді) (далі - співбесіда). Інформація або висновок подаються до Комісії у паперовій або електронній формі безпосередньо чи за допомогою засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію подання документів. Приймання Комісією інформації або висновку завершується о 18 год. 00 хв. (о 24 год. 00 хв. у разі направлення електронною поштою) дня, який передує першому з 10 робочих днів до визначеної Комісією дати проведення співбесіди. Інформація або висновок вважаються поданими, якщо отримані Комісією у строк, визначений абзацом третім цього пункту. У разі недотримання ГРД строку, визначеного абзацом третім цього пункту, питання щодо розгляду матеріалів, вирішується Комісією у складі колегії під час проведення засідання, про що ухвалюється протокольне рішення. Висновок, що надійшов після початку засідання з проведення співбесіди, Комісією не розглядається.
4.10.2. Суддя (кандидат на посаду судді) має бути ознайомлений Радою з інформацією, що може свідчити про невідповідність його критеріям професійної етики та доброчесності (далі - інформація негативного характеру) або висновком, та має право надати ГРД відповідні пояснення.
4.10.3. Інформація або висновок має містити: 1) прізвище, ім`я, по батькові судді (кандидата на посаду судді), щодо якого надається інформація; 2) назву посади, на яку претендує або яку займає суддя (кандидат на посаду судді), та процедури, в межах якої надано інформацію або висновок; 3) дату затвердження; 4) обґрунтовану достатніми доказами інформацію, яка може свідчити про невідповідність судді (кандидата на посаду судді) критеріям доброчесності та професійної етики з посиланням на надійні та достовірні джерела, які її підтверджують (у разі надання висновку); 5) позитивну або негативну інформацію щодо судді (кандидата на посаду судді) з посиланням на джерела, які її підтверджують (у разі надання інформації); 6) інформацію щодо пояснень судді (кандидата на посаду судді), відмови від їх надання, мотиви та підстави їх врахування або відхилення, відомості щодо можливості судді (кандидата на посаду судді) ознайомитися з інформацією або висновком (у разі надання висновку або інформації негативного характеру); 7) узагальнювальний висновок; 8) додатки, які містять матеріали, що підтверджують викладену інформацію щодо судді (кандидата на посаду судді), та пояснення судді (кандидата на посаду судді). Інформація, зазначена в пунктах 4 - 5 абзацу першого цього підпункту, має бути персоніфікованою та містити інформацію про особу, яка надала таку інформацію (джерело походження інформації). У разі недотримання зазначених вимог така інформація вважається анонімною і не підлягає розгляду. Інформація або висновок мають бути підписані усіма членами ГРД, які брали участь в ухваленні рішення про надання Комісії інформації або висновку. До інформації або висновку додається витяг з протоколу із зазначенням результатів голосування щодо їх надання Комісії. У разі недотримання ГРД зазначених вимог Комісія у складі колегії може ухвалити рішення про залишення без розгляду такої інформації або висновку.
4.10.4. Комісія під час розгляду інформації або висновку надає оцінку лише тим обставинам, які стосуються відповідності судді (кандидата на посаду судді) критеріям професійної етики та доброчесності.
4.10.5. Висновок або інформація розглядаються Комісією під час співбесіди на відповідному засіданні в порядку, визначеному цим Регламентом та Положенням про порядок та методологію кваліфікаційного оцінювання, показники відповідності критеріям кваліфікаційного оцінювання та засоби їх встановлення.
4.10.6. Повноваження представника ГРД підтверджуються письмовим рішенням Ради, ухваленим на її зборах, яке подається відповідальному працівнику секретаріату Комісії до початку розгляду відповідного питання на засіданні Комісії.
4.10.7. Уповноважений представник ГРД під час співбесіди має право: 1) оголосити попередньо надану Комісії інформацію або висновок щодо судді (кандидата на посаду судді); 2) надавати пояснення стосовно наданої Комісії інформації або висновку щодо судді (кандидата на посаду судді); 3) з дозволу головуючого ставити запитання судді (кандидату на посаду судді) в межах наданої Комісії інформації або висновку щодо судді (кандидата на посаду судді); 4) надавати відповіді на поставлені запитання.
4.10.8. За результатами співбесіди Комісія у складі колегії ухвалює рішення про підтвердження або непідтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді. У разі ухвалення рішення про підтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді за наявності висновку ухвалюється протокольне рішення про винесення на розгляд Комісії у пленарному складі питання щодо підтримки зазначеного рішення відповідно до вимог абзацу другого частини першої статті 88 Закону № 1402-VІІІ. Рішення про підтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді набирає чинності з дня ухвалення цього рішення у разі, якщо воно буде підтримане не менше ніж одинадцятьма членами Комісії згідно з абзацом другим частини першої статті 88 Закону № 1402-VІІІ. Рішення про непідтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді набирає чинності з дня його ухвалення.
4.10.9. На засіданні Комісії у пленарному складі з підстави, визначеної абзацом другим частини першої статті 88 Закону № 1402-VІІІ, розгляду підлягають рішення Комісії, ухвалені у складі колегії про підтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді, висновок та пояснення судді (кандидата на посаду судді), обставини, документи та матеріали, які були предметом розгляду під час співбесіди. Питання розглядається шляхом заслуховування члена Комісії - доповідача, який інформує присутніх на засіданні членів Комісії про ухвалене Комісією у складі колегії рішення, зокрема про зміст висновку та пояснення судді (кандидата на посаду судді).
4.10.10. За результатами засідання у пленарному складі з підстави, визначеної абзацом другим частини першої статті 88 Закону № 1402-VІІІ, Комісія ухвалює одне з таких рішень: про підтримку рішення Комісії у складі колегії про підтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді; про непідтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді.
4.10.11. У разі ухвалення Комісією у пленарному складі рішення про підтримку рішення Комісії, ухваленого у складі колегії про підтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді згідно з абзацом другим частини першої статті 88 Закону № 1402-VІІІ, обставини, викладені у висновку, не підлягають повторному розгляду під час наступних процедур кваліфікаційного оцінювання відповідного судді (кандидата на посаду судді).
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статус ВККС визначений статтею 92 Закону № 1402-VІІІ, відповідно до  якої  Комісія є державним органом суддівського врядування, який на постійній основі діє у системі правосуддя України. Порядок роботи Комісії визначається Законом       № 1402-VІІІ.
Повноваження ВККС передачені у статті 93 Закону № 1402-VІІІ, відповідно до якої ВККС: 1) веде облік даних про кількість посад суддів у судах, у тому числі вакантних; 2) проводить добір кандидатів для призначення на посаду судді, у тому числі організовує проведення щодо них спеціальної перевірки відповідно до закону та приймає кваліфікаційний іспит; 3) вносить до Вищої ради правосуддя рекомендацію про призначення кандидата на посаду судді; 4) вносить рекомендацію про переведення судді відповідно до цього Закону, крім переведення як дисциплінарної санкції; 5) визначає потреби у державному замовленні на професійну підготовку кандидатів на посаду судді у Національній школі суддів України; 6) затверджує форму і зміст заяви про участь у доборі кандидатів на посаду судді, анкети кандидата на посаду судді, порядок складення відбіркового іспиту та методику оцінювання його результатів, порядок проходження спеціальної підготовки кандидатів на посаду судді, порядок складення кваліфікаційного іспиту та методику оцінювання кандидатів, положення про проведення конкурсу на зайняття вакантної посади судді, порядок та методологію кваліфікаційного оцінювання, порядок формування і ведення суддівського досьє (досьє кандидата на посаду судді) та інші процедури виконання Комісією її функцій; 7) проводить кваліфікаційне оцінювання; 8) забезпечує ведення суддівського досьє, досьє кандидата на посаду судді; 9) бере у межах компетенції участь у міжнародному співробітництві, у тому числі встановлює зв`язки з іноземними закладами, установами та організаціями, проектами міжнародної технічної допомоги, є бенефіціаром, реципієнтом міжнародної технічної допомоги, головним розпорядником міжнародної допомоги від іноземних держав, банків і міжнародних фінансових організацій; 10) здійснює інші повноваження, визначені законом.
Відповідно до статті 87 Закону № 1402-VІІІ ГРД утворюється з метою сприяння ВККС у встановленні відповідності судді (кандидата на посаду судді) критеріям професійної етики та доброчесності для цілей кваліфікаційного оцінювання. 
ГРД складається з двадцяти членів. 
ГРД здійснює свою діяльність у чотирьох колегіях, до кожної з яких входить п`ять членів Ради. 
Колегія ГРД діє від імені Ради. 
ГРД:
1) збирає, перевіряє та аналізує інформацію щодо судді (кандидата на посаду судді);
2) надає Вищій кваліфікаційній комісії суддів України інформацію щодо судді (кандидата на посаду судді);
3) надає, за наявності відповідних підстав, Вищій кваліфікаційній комісії суддів України висновок про невідповідність судді (кандидата на посаду судді) критеріям професійної етики та доброчесності, який додається до досьє кандидата на посаду судді або до суддівського досьє;
4) делегує уповноваженого представника для участі у засіданні Вищої кваліфікаційної комісії суддів України щодо кваліфікаційного оцінювання судді (кандидата на посаду судді);
5) має право створити інформаційний портал для збору інформації щодо професійної етики та доброчесності суддів, кандидатів на посаду судді.
Для здійснення повноважень, зазначених у цій статті, членам ГРД надається право безоплатного та повного доступу до відкритих державних реєстрів.
Рада вважається правомочною за умови призначення щонайменше десяти її членів.
Перелік призначених членів ГРД у п`ятиденний строк з дня завершення роботи зборів представників громадських об`єднань направляється до секретаріату ВККС для оприлюднення на офіційному вебсайті Комісії.
Відповідно до частини першої статті 5 КАС кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Офіційне тлумачення положень частини другої статті 55 Конституції України щодо конституційного права особи на захист від порушень з боку органів державної влади міститься, зокрема, у Рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011. У цьому Рішенні Конституційний Суд України, серед іншого, відзначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі положень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, щодо якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.
Законодавче регулювання (регламентування) статусу і повноважень ВККС, мета створення ГРД, її ролі, порядку формування, який однозначно визначає персональний склад цого громадського утворення, а також зміст і спрямованість рішення ВККС, що спричинило предмет спору, не можуть не давати підстав вважати позивача особою, яка має право звертатися до адміністративного суду у зв`язку з тим, що ВККС оскаржуваним рішенням порушує її права як члена ГРД.
Отже, Велика Палата Верховного Суду погоджується із висновками Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду про те, що оспорювані положення Регламенту безпосередньо впливають на обсяг прав та обов`язків ОСОБА_1 , який є (був) членом ГРД та має адміністративну процесуальну дієздатність. 
За таких обставин доводи ВККС про те, що ОСОБА_1 не є належним позивачем у цій справі, не можна вважати обґрунтованими. 
Як убачається з оскаржуваного рішення, суд першої інстанції, з метою захисту та поновлення прав ОСОБА_1 , розглянув заявлені ним позовні вимоги саме в рамках перевірки законності рішення ВККС від 29 грудня 2017 року № 140/зп-17, яким були внесені зміни до Регламенту, в частині доповнення його підпунктами 4.10.1 -4.10.3, 4.10.5, 4.10.6 пункту 4.10, дійшовши обґрунтованого висновку про те, що визнання нечинними положень Регламенту ВККС, відповідно до статтей 245, 266 КАС, не може бути предметом перевірки суду. 
Тому Велика Палата Верховного Суду вважає необґрунтованими твердження ВККС про те, що суд безпідставно не погодився з визначенням Регламенту ВККС як нормативно-правового акта, оскільки цей документ, відповідно до зазначених норм КАС, не досліджувався судом.
При цьому суд перевірив, чи винесено рішення ВККС від 29 грудня 2017 року № 140/зп-17: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямовано рішення; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. 
Пунктом 7.1 розділу VІІ «Внесення змін до Регламенту» Регламенту ВККС, затвердженого рішенням Комісії від 13 жовтня 2016 року № 81/зп-16, визначено, що зміни чи доповнення до цього Регламенту можуть бути ініційовані членом (членами) Комісії.
Пунктом 7.2 цього розділу Регламенту ВККС закріплено, що питання про внесення змін чи доповнень до Регламенту виноситься на розгляд Комісії Головою Комісії та вирішується на організаційному засіданні.
Відповідно до підпункту 2.1.1 підпугнкту 2.1 розділу ІІ «Організація та порядок проведення засідань Комісії» Регламенту ВККС організаційними формами діяльності Комісії є засідання у складі колегій, палат або у пленарному складі - залежно від питань, визначених Законом № 1402-VІІІ та цим Регламентом.
Пунктом 1.3 розділу І «Загальні положення» Регламенту ВККС визначено, що Комісія у пленарному складі виконує функції та здійснює повноваження, зокрема, щодо питань організації діяльності Комісії, її палат, колегій та секретаріату.
Згідно з пунктом 7.3 розділу VІІ «Внесення змін до Регламенту» Регламенту ВККС чи доповнення до Регламенту затверджуються чи відхиляються відповідним рішенням Комісії.
Як установлено судом першої інстанції та убачається з матеріалів справи відповідно до порядку денного засідання Комісії від 29 грудня 2017 року та витягу із протоколу № 286 засідання Комісії, 29 грудня 2017 року у засіданні Комісії в пленарному складі з розгляду питання про внесення змін до Регламенту ВККС брали участь такі члени Комісії: головуючий - ОСОБА_31, члени Комісії: ОСОБА_30, ОСОБА_19 .; ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 .
За результатами засідання Комісії у пленарному складі від 29 грудня 2017 року прийнято рішення № 140/зп-17, яким були внесені зміни до Регламенту ВККС. Таке рішення підтримано тринадцятьма членами Комісії, що брали участь у засіданні, тобто більшістю від складу Комісії.
Регламент ВККС зі змінами, внесеними рішенням Комісії від 29 грудня 2017 року № 140/зп-17, було розміщено на офіційному вебсайті Комісії 23 січня 2018 року, що підтверджено довідкою начальника управління інформаційних технологій секретаріату ВККС від 11 травня 2018 року.
З огляду на викладене Велика Палата Верховного Суду погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що зміни до Регламенту ВККС були внесені Комісією з дотриманням процедури внесення таких змін, норм Конституції України та законів; враховуючи висновки та рекомендації Європейських інституцій, зокрема: Висновок Консультативної ради європейських суддів (КРЄС) № 17 (2014) про оцінювання діяльності суддів, якості правосуддя та повагу до незалежності судової влади, Висновок КРЄС № 18 (2015) про місце судової влади та її відносини з іншими гілками влади.
Разом з тим Велика Палата Верховного Суду не може погодитись із доводами апеляційної скарги ВККС про те, що, скасувавши підпункт 4.10.2 пункту 4.10 Регламенту, суд безпідставно прирівняв висновок ГРД до звичайного повідомлення особи чи громадської організації про суддю (кандидата на посаду судді), з огляду на таке.
Обов`язок судді (кандидата на посаду судді) надати контактні дані для ГРД, за допомогою яких Рада могла б встановити зв`язок з відповідною особою та отримати від неї пояснення, чинним законодавством не передбачено. Відповідач такі контактні дані також не надає, а у ГРД відсутні передбачені законом повноваження для отримання такої інформації.
Велика Палата Верховного Суду вважає, що при внесенні до Регламенту підпункту 4.10.2 відповідач не врахував, що у ГРД відсутні повноваження на отримання контактних даних суддів (кандидатів на посади суддів), що унеможливлює налагодження зв`язку ГРД з ними та відповідно ознайомлення їх з висновком/інформацією.
Такі обставини підтверджені наданими позивачем листами голови Апеляційного суду Одеської області Колеснікова Г. Я. від 9 січня 2018 року № 1/18, в. о. голови Одеського апеляційного господарського суду Разюка Г. П. від 10 січня 2018 року № 10-12/66/2018, голови Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області Крімченко С. А. від 15 січня 2018 року № 01/20/2018, голови Господарського суду Донецької області Попова О. В. від 22 січня 2018 року № 01-40/10, заступника керівника апарату Окружного адміністративного суду міста Києва Мельниченко Н. М. від 22 січня 2018 року № 02.2-22/78/18.
Крім того, інформація/висновок, які надаються ГРД, є предметом оцінки ВККС та суддя має право надати будь-які пояснення щодо матеріалів, які містяться в суддівському досьє, під час співбесіди з відповідачем, оскільки відповідно до частини дев`ятої статті 85 Закону № 1402-VІІІ співбесіда полягає в обговоренні результатів дослідження досьє. Законом визначено, що суддя (кандидат на посаду судді) надає пояснення з приводу фактів, викладених в інформації/висновку ГРД, безпосередньо відповідачу.
Тому колегія суддів Великої Палати Верховного Суду вважає, що рішення ВККС від 29 грудня 2017 року № 140/зп-17 щодо внесення змін до Регламенту ВККС в частині підпункту 4.10.2 пункту 4.10 є необґрунтованим, протиправним та підлягає скасуванню.
Відповідно до пункту 4.8 Порядку формування і ведення досьє кандидата на посаду судді та пункту 4.20 Порядку формування і ведення суддівського досьє, затверджених рішенням ВККС від 15 листопада 2016 року № 150/зп-16, висновок ГРД включається до відповідного досьє без проведення жодної перевірки, а тому як складова частина досьє, відповідно до положень пункту 16 частини четвертої, пункту 4 частини п`ятої, частини дев`ятої статті 85 Закону № 1402-VІІІ,підлягає обов`язковому дослідженню, тобто розгляду, відповідачем разом з іншими документами, які містяться в досьє кандидата на посаду судді (суддівському досьє).
Велика Палата Верховного Суду погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що згідно з підпунктом 4.10.3 пункту 4.10 Регламенту ВККС відповідач фактично наділяє себе повноваженням, яке не передбачено Законом № 1402-VІІІ, зокрема, надає собі право залишати без розгляду інформацію або висновок, які були надані ГРД, оскільки вказаним Законом не передбачено право ВККС приймати рішення про залишення без розгляду інформації або висновку, які були надані ГРД, як і не передбачено право не досліджувати відповідні документи.
Відповідно до частини першої статті 88 Закону № 1402-VІІІ у ВККС є право ухвалити рішення про підтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді, якщо ГРД у своєму висновку встановила, що суддя (кандидат на посаду судді) не відповідає критеріям професійної етики та доброчесності.
За таких обставин Велика Палата Верховного Суду відхиляє доводи апеляційної скарги ВККС про те, що, скасувавши підпункт 4.10.3 пункту 4.10 Регламенту ВККС, суд не врахував положення статті 92 Закону № 1402-VІІІ щодо повноважень Комісії встановлювати порядок своєї роботи, оскільки рішення ВККС від 29 грудня 2017 року № 140/зп-17 щодо внесення змін до Регламенту в частині підпункту 4.10.3 пункту 4.10 прийнято не на підставі та не у межах повноважень, що визначені Конституцією та законами України.
Щодо доводів апеляційної скарги ВККС про безпідставність рішення суду в частині скасування підпункту 4.10.6 пункту 4.10 Регламенту ВККС, відповідно до якого повноваження представника ГРД підтверджуються письмовим рішенням Ради, ухваленим на її зборах, яке подається відповідальному працівнику секретаріату Комісії до початку розгляду відповідного питання на засіданні Комісії, Велика Палата Верховного Суду зазначає таке.
Законом № 1402-VІІІне передбачено будь-яких рішень щодо надання повноважень члену ГРД на участь в засіданні ВККС. Пунктом 4 частини шостої статті 87 цього Закону та статтею 24 Регламенту ГРД передбачений порядок визначення уповноваженого представника (представників) Ради для участі у засіданнях ВККС щодо кваліфікаційного оцінювання суддів.
З огляду на викладене рішення ВККС від 29 грудня 2017 року № 140/зп-17 щодо внесення змін до Регламенту ВККС в частині підпункту 4.10.6 пункту 4.10 прийнято не на підставі та не у межах повноважень, що визначені Конституцією та законами України. Доводи апеляційної скарги відповідача таких висновків не спростовують.
Велика Палата Верховного Суду не встановила порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування або зміни рішення.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 315, частини першої статті 316 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ураховуючи наведене, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що суд прийняв правильне і законне рішення, доводи Комісії, наведені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, тому немає підстав для скасування рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 18 вересня 2018 року.
Відповідно до частини шостої статті 139 КАС якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат. 
Оскільки Велика Палата Верховного Суду не змінює судове рішення та не ухвалює нове, розподіл судових витрат не змінюється.
Керуючись статтями 250, 266, 292, 310, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, Велика Палата Верховного Суду
ПОСТАНОВИЛА:
1. Апеляційну скаргу Вищої кваліфікаційної комісії суддів України залишити без задоволення.
2. Рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 18 вересня 2018 року залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Головуючий суддя | В. С. Князєв
Суддя-доповідач | О. Б. Прокопенко
Судді:                                       Н. О. Антонюк                                                   С. В. Бакуліна                                                   В. В. Британчук                                                   Ю. Л. Власов | О. Р. Кібенко                                       Л. М. Лобойко                                         Н. П. Лященко                                       В. В. Пророк
М. І. Гриців | Л. І. Рогач
Д. А. Гудима | О. М. Ситнік
Ж. М. Єленіна | В. Ю. Уркевич
О. С. Золотніков | О. Г. Яновська