Постанова
Іменем України 
 
01 липня 2019  року
м. Київ
 
справа № 463/3557/17
провадження № 61-25431св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Журавель В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О.,  Русинчука М. М.,   
 
учасники справи:
позивач - публічне акціонерне товариство «Європейський газовий Банк»,
відповідач - ОСОБА_1 ,
   
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства  «Європейський газовий банк» на заочне рішення Личаківського районного суду м. Львова від 03 червня 2016 року у складі судді Шеремети Г. І. та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 03 березня 2017 року у складі колегії суддів: Шумської Н. Л., Цяцяк Р. П., Шеремети Н. О.,
ВСТАНОВИВ:                                              
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У липні 2015 року публічне акціонерне товариство «Європейський газовий банк» (далі - ПАТ «Європейський газовий банк» або банк)  звернулося до суду з позовом до   ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди у розмірі 163 428,06 грн.
Свої вимоги обгрунтовувало тим, що з 18 листопада 2014 року до                          30 квітня 2015 року у ПАТ «Європейський газовий банк» була проведена інвентаризація майна, в результаті якої виявлено нестачу майна на суму 163 428,06 грн, за яке ОСОБА_1 є матеріально відповідальним згідно з договором про повну індивідуальну відповідальність, укладеним            29 вересня 2014 року між банком та ним. 
Посилаючись на вимоги статті 132 КЗпП України, статей 386, 1166 ЦК України, позивач просив позовні вимоги задовольнити.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Заочним рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 03 червня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 03 березня 2017 року, в задоволенні позову ПАТ «Європейський газовий банк» відмовлено.
Суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що сам по собі факт укладення з працівником договору про повну матеріальну відповідальність не є підставою для покладення на нього матеріальної відповідальності у повному розмірі.  
Короткий зміст вимог касаційної скарги
Не погодившись з таким вирішенням спору, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Європейський газовий банк» подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами обох інстанцій норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги банку.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга аргументована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій неповно дослідили обставини, що мають значення для справи, а також має місце недоведеність обставин, які суди вважали встановленими та дійшли неправильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.  
Вирішуючи спір, суди не звернули увагу на положення частини другої статті 133 КЗпП України. 
Відзив/заперечення на касаційну скаргу не надходили
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження в справі за позовом ПАТ «Європейський газовий банк» до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди та витребувано з Личаківського районного суду м. Львова зазначену справу.
У травні 2018 року вказану справу передано до Касаційного цивільного        суду в складі Верховного Суду.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Суди встановили, що  29 вересня 2014 року між ПАТ «Європейський газовий банк» та ОСОБА_1 укладено договір про повну індивідуальнуматеріальну відповідальність. 
За умовами вказаного договору ОСОБА_1 , який займає посаду начальника управління інформаційної безпеки в ПАТ «Європейський газовий банк» та виконує роботу, безпосередньо пов`язану зі збереженням та застосуванням у процесі роботи переданих йому матеріальних цінностей у ПАТ «Європейський газовий банк», приймає на себе повну матеріальну відповідальність за збереження ввірених йому банком матеріальних цінностей. 
У пунктах 3, 4 договору про повну індивідуальну відповідальність                              від 29 вересня 2014 року зазначено, що у випадку незабезпечення з вини ОСОБА_1 збереження ввірених йому матеріальних цінностей, визначення розмірів збитків, завданих банку, та їх відшкодування відбувається у відповідності до чинного законодавства.
Працівник не несе матеріальну відповідальність, якщо збитки завдані не з його вини.
Згідно з актом приймання матеріальних цінностей від 01 жовтня                     2014 року, ОСОБА_1 прийняв на збереження ввірені йому матеріальні цінності у кількості 3078 одиниць на загальну суму 258 666 740,22 грн. 
05 грудня 2014 року ОСОБА_1 звільнений з роботи у зв`язку зі скороченням штату. 
При звільненні передавальний акт не складався.
У період з 18 листопада 2014 року до 30 квітня 2015 року у ПАТ «Європейський газовий банк» проведена детальна інвентаризація майна, за результатами якої виявлено недостачу на суму 163428,06 грн. 
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги та скасування оскаржуваних судових рішень.
Суд перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції.
Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
Наведені в касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до вимог статтей 11, 59, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається  як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.    
Загальні підстави і умови матеріальної відповідальності передбачені у статті 130 КЗпП України.
За змістом частини першої, другої статті 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків.
При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством.
Згідно зі статтею 138 КЗпП України обов'язок доказування наявності умов для притягнення працівника до матеріальної відповідальності покладається на власника або уповноважений ним орган. Відсутність підстави чи хоча б однієї з умов матеріальної відповідальності виключає можливість притягнення працівника до матеріальної відповідальності.
Звертаючись до суду, позивач просив покласти на працівника повну матеріальну відповідальність в розмірі 163 428,06 грн, посилаючись на різні самостійні підстави, зокрема статтю 132 КЗпП Українита 1166 ЦК України. 
Суди при розгляді справи встановили, що між сторонами виник спір, який регулюється нормами трудового законодавства, позивачем не було доведено наявність підстав, зокрема, вини для покладення повної матеріальної відповідальності на ОСОБА_1 .
Помилкове посилання суду у рішенні на норми статті 1166 ЦК України не впливає на правильність оскаржуваних судових рішень.
Доводи касаційної скарги Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Європейський газовий банк» про те, що суди вирішуючи спір, не звернули увагу на положення частини другої статті 133 КЗпП України, колегія відхиляє, оскільки вказана норма не була підставою вимог ПАТ «Європейський газовий банк» та предметом з`ясування судами попередніх інстанцій.
Інші аргументи касаційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині судових рішень, а зводяться до оцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів щодо їх оцінки, а також містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх спростували.
Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів згідно з положеннями статті 400 ЦПК України.  
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ,                    від 10 лютого 2010 року).
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
За правилами статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку про залишення без задоволення касаційної скарги та залишення без змін заочне рішення Личаківського районного суду м. Львова від 03 червня 2016 року та ухвали апеляційного суду Львівської області від 03 березня 2017 року, оскільки судові рішення є законними та обґрунтованими.
Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства  «Європейський газовий банк» залишити без задоволення.
Заочне рішенняЛичаківського районного суду м. Львова від 03 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 03 березня 2017 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та  оскарженню не підлягає.  
                                                                                
Судді:                                                                               В.  І.  Журавель 

                                                                                          Н. О. Антоненко

                                                                                          М. М. Русинчук