Постанова
Іменем України
 
29 серпня 2019 року
м. Київ
 
справа № 750/6707/16-ц
 
провадження № 61-20185св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Курило В. П. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., 
Коротенка Є. В.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Аста-Страхування»,
третя особа - Державне підприємство «Документ»,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Аста-Страхування» на рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 17 січня 2017 року у складі судді Жука М. І. та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 28 лютого 2017 року у складі колегії суддів: Бечка Є. М., Євстафіїва О. К., Скрипки А. А., 
 
ІСТОРІЯ СПРАВИ:
 
Короткий зміст позовних вимог:
 
У липні 2016 року ОСОБА_1 , діючи як законний представник свого малолітнього сина - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулась до суду з позовом до товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Аста-Страхування» (далі - ТДВ «СК «Аста-Страхування»), третя особа - Державне підприємство «Документ» 
(далі - ДП «Документ»), в якому просила стягнути з відповідача страхове відшкодування у розмірі 59 813,07 грн.
 
В обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_1 посилалась на те, що відповідач в порушення умов договору медичного страхування подорожуючих від 26 жовтня 2015 року № 24036 не здійснює відшкодування витрат на медичне обслуговування, які були понесені позивачем, у зв`язку із настанням страхового випадку.
 
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій:
 
Рішенням Деснянського районного суду міста Чернігова від 17 січня 2017 року позовні вимоги задоволено.
 
Стягнуто з ТДВ «СК «Аста-Страхування» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 59 813,07 грн.
 
Стягнуто з ТДВ «СК «Аста-Страхування» на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 5 000,00 грн.
 
Стягнуто з ТДВ «СК «Аста-Страхування» на користь держави судові витрати по справі у розмірі 598,13 грн.
 
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив із того, що відповідач не виконав умов договору медичного страхування подорожуючих, не виплатив страхове відшкодування, хоча позивач своєчасно зверталася з заявою про настання страхового відшкодування. Також судом задоволені вимоги про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 5 000,00 грн, які підтверджені належними доказами.
 
Ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 28 лютого 2017 року апеляційну скаргу ТДВ «СК «Аста-Страхування» відхилено.
 
Рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 17 січня 2017 року залишено без змін.
 
Відхиляючи апеляційну скаргу ТДВ «СК «Аста-Страхування», апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції.
 
Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги:
 
14 березня 2017 року ТДВ «СК «Аста-Страхування» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 17 січня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 28 лютого 2017 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального та порушенням норм процесуального права.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди дійшли неправильного висновку про сплату позивачем страхового платежу та, відповідно, про набрання чинності договором медичного страхування подорожуючих № 24036 від 
26 жовтня 2015 року. Позивач не сплатила страховий платіж у розмірі 
100,00 грн, тому договір не набув чинності. А надані позивачем докази на сплату 100,00 грн, не підтверджують такої сплати.
 
Судами були проігноровані умови страхування, тому суди дійшли до безпідставного висновку, що понесені позивачем витрати охоплюються Програмою страхування за Договором. Умовами договору медичного страхування, який був підписаний між сторонами, передбачено обсяг страхування за Програмою «П», що підтверджується додатком до договору, а також агентським договором № 001 від 23 квітня 2014 року, відповідно до додатку № 1 якого агенту було дозволено діяльність з добровільного медичного страхування подорожуючих. Проте даною програмою не передбачено відшкодування витрат, які понесені подорожуючим при лікуванні у стаціонарі.
 
Суд першої інстанції при розгляді справи був упередженим по відношенню до відповідача, однобоко дослідив надані сторонами докази, не проголосив судового рішення прилюдно, не роз`яснив його зміст, не вийшов з нарадчої кімнати та сторони не запрошувались на оголошення рішення, їм просто вручили копії повного тексту рішення секретар судового засідання.
 
Суд прийняв від представника позивача та залучив до матеріалів справи новий доказ, який підтверджував розрахунок за надання правових послуг адвокатом, під час судових дебатів, тобто після початку розгляду справи по суті, та зазначає, що судом приймались всі подані докази на протязі всього часу розгляду справи, при цьому поважність причин несвоєчасного подання доказів судом не з`ясовувалось. 
 
Доводи інших учасників справи:
 
Відзив на касаційну скаргу не надійшов.
 
Рух касаційної скарги:
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 березня 2017 року відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано матеріали цивільної справи з Деснянського районного суду міста Чернігова.
 
У квітні 2017 року матеріали цивільної справи надійшли до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.
 
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» 
ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
Статтею 388 ЦПК України встановлено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
У травні 2018 року касаційну скаргу разом з матеріалами цивільної справи передано до Верховного Суду.
 
Розпорядженням від 10 червня 2019 року № 642/0/226-19 за касаційним провадженням № 61-20185св18 призначено повторний автоматизований розподіл даної судової справи.
 
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 
від 10 червня 2019 року справу призначено судді-доповідачеві.
 
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ У СКЛАДІ КОЛЕГІЇ СУДДІВ ДРУГОЇ СУДОВОЇ ПАЛАТИ КАСАЦІЙНОГО ЦИВІЛЬНОГО СУДУ: 
 
Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.
 
Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Короткий зміст фактичних обставин справи встановлених судом та мотиви, з яких виходить Верховний Суд:
 
У справі, яка переглядається, судами встановлено, що 26 жовтня 2015 року позивач, діючи як законний представник свого малолітнього сина - ОСОБА_2 , та відповідач (діючи як страховик через Агента - 
ДП «Документ» відповідно до Агентського договору № 001 від 23 квітня 
2014 року) уклали договір медичного страхування подорожуючих № 2403 в інтересах ОСОБА_2 , строк дії з 27 жовтня 2015 року по 27 жовтня 
2016 року, згідно якого страхувальнику гарантувалась виплата страхового відшкодування у розмірі 30 000,00 Євро за понесені медичні витрати у зв`язку із хворобою застрахованої особи.
 
Діє даний договір по всьому світу, інші будь-які умови не заповнені, як і не заповнена графа Програма, а лише є перелік А, В, С, D, П. Тобто, доводи касаційної скарги, що Програмою страхування не передбачено відшкодування всіх витрат спростовуються матеріалами справи адже в самому договорі не міститься інформація, що страхування передбачене лише за програмою П. 
 
З 17 січня 2016 року по 31 січня 2016 року ОСОБА_2 перебував на лікуванні у Харбінській дитячій лікарні Китайської Народної Республіки, діагноз - бронхопневмонія з гіпертермією, слабкість дихання, виснаження, токсичне запалення легенів, слабкий ритм серця, сповільнений пульс і позивач витратила на його лікуванні власні кошти у розмірі 16 910,00 Юанів, що у національній валюті України становить 59 813,07 грн (за відрахуванням франшизи у розмірі 100,00 Євро).
 
ОСОБА_1 звернулась до страхової компанії в передбачений законом строк з заявою про настання страхового випадку. Дана заява була зареєстрована відповідачем 31 березня 2016 року № 15/1/16. Згідно відповіді на дану заяву страхова компанія прийняла рішення щодо відшкодування витрат на медичне обслуговування в розмірі 3 932,00 грн та запропоновано заповнити заяву про порядок виплати страхового відшкодування із зазначенням реквізитів для зарахування вказаної суми.
 
13 липня 2016 року на адресу ОСОБА_1 відповідачем направлено іншого листа, де зазначено, що позивачем не було сплачено страховий платіж до 19 жовтня 2015 року, що передбачено умовами договору. 
 
Згідно копії квитанції від 19 жовтня 2015 року про оплату на рахунок НОМЕР_1, МФО 38482401, банк отримувача АТ «Ощадбанк», код банку отримувача 300465, на 100,00 грн, призначення - страховий платіж за договором страхування 74-1 за договором 1509940 (а. с. 57).
 
Згідно статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. 
 
Згідно Закону України «Про страхування» № 85/96-ВР від 07 березня 1996 року страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. При настанні страхового випадку Страховик зобов`язаний здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.
 
Відповідно до статті 8 даного Закону страховий випадок - це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.
 
У відповідності до положень статті 981 ЦК України договір страхування укладається в письмовій формі. Договір страхування може укладатись шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва (поліса, сертифіката).
 
В силу положень частини першої статі 988 ЦК України страховик зобов`язаний ознайомити страхувальника з умовами та правилами страхування, у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.
 
Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
 
Суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів, дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог, оскільки в супереч умова договору страхування, відповідач відмовляється виконувати його умови щодо сплати страхового відшкодування.
 
Дії ТДВ «СК «Астра-Страхування» свідчать про бажання з будь-яких підстав не здійснювати виплату страхового відшкодування ОСОБА_1 оскільки спочатку страхова компанія визнавала страховий випадок та запропонувала виплату в сумі 3 932,20 грн страхового відшкодування, а в подальшому вказувала на те, що договір добровільного страхування не набрав чинності, оскільки позивач не сплатила страховий платіж. 
 
Щодо доводів касаційної скарги:
 
Доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків судів першої та апеляційної інстанцій, якими у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до приписів статті 400 ЦПК України виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції. Крім того, наведені у касаційній скарзі аргументи є аналогічними аргументам, наведеним в апеляційній скарзі, які були предметом дослідження суду апеляційної інстанції та яким надана належна оцінка.
 
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). 
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 
17 січня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 
28 лютого 2017 року - без змін, оскільки підстави для скасування судових рішень відсутні.
 
Щодо судових витрат:
 
Оскільки Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги 
ТДВ «СК «Аста-Страхування» без задоволення, то розподіл судових витрат відповідно до правил статті 141 ЦПК України не здійснюється.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Аста-Страхування»залишити без задоволення.
 
Рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 17 січня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 28 лютого 2017 року залишити без змін. 
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                            В. П. Курило

А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко