ПОСТАНОВА
Іменем України

08 серпня 2019 року 
Київ
справа №826/10946/13-а
адміністративне провадження №К/9901/1937/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Пасічник С.С.,
суддів: Васильєвої І.А.,  Юрченко В.П., 

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Київської міжрегіональної митниці Міністерства доходів і зборів України на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 28 листопада 2013 року (головуючий суддя Мельничук В.П., судді: Грищенко Т.М., Мацедонська В.Е.) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Софіт-люкс" до Київської міжрегіональної митниці Міністерства доходів і зборів України, Головного управління Державної казначейської служби України в м.Києві про скасування рішення про коригування митної вартості та стягнення надміру сплачених коштів,

В С Т А Н О В И В:

В липні 2013 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Софіт-люкс" (далі - Товариство, позивач) звернулось до суду з позовом до Київської міжрегіональної митниці Міністерства доходів і зборів України (далі - Митниця, відповідач 1), Головного управління Державної казначейської служби України в м.Києві (далі - Казначейство, відповідач 2) про скасування рішення про коригування митної вартості №10025000/213/600799/2 від 31 травня 2013 року та стягнення надміру сплачених коштів у розмірі 10840,04 грн.

Обґрунтовуючи позовну заяву, вказувало, що ним було надано митному органу всі належні документи для підтвердження правильності визначення ним митної вартості товару, що ввозився, за першим методом, тобто за ціною договору (контракту), а внаслідок прийняття Митницею протиправного рішення про коригування митної вартості №10025000/213/600799/2 від 31 травня 2013 року Товариством було надміру сплачено митні платежі на суму 10840,04 грн., з яких мито - 3078,57 грн. та податок на додану вартість (далі - ПДВ) - 7761,47 грн.

Постановою Окружного адміністративного суду м.Києва від 16 вересня 2013 року в задоволенні позову відмовлено.

Приймаючи таке рішення, суд виходив з того, що Товариством не було належним чином доведено правильність визначеної ним за першим методом митної вартості, тому оскільки митна вартість імпортованих товарів за методами визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів та за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів не визначалась у зв`язку з відсутністю у митного органу цінової інформації щодо митної вартості ідентичних та подібних (аналогічних) товарів, а методи визначення митної вартості на основі віднімання та додавання вартості не використовувались через відсутність основи для віднімання (додавання) вартості, Митницею правомірно застосовано шостий (резервний) метод визначення митної вартості та, як наслідок, прийнято спірне рішення про коригування митної вартості.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 28 листопада 2013 року рішення суду першої інстанції скасовано та прийнято нове рішення, яким позов задоволено: скасовано рішення Митниці про визначення митної вартості товарів від 31 травня 2013 року №100250000/2013/6000799/2; стягнуто з Державного бюджету України на користь Товариства надмірно сплачені кошти у розмірі 10840,04 грн., з яких державне мито - 3078,57 грн. та ПДВ - 7761,47 грн.

Мотивуючи рішення, апеляційний суд зазначав, що для підтвердження визначеної ним митної вартості товарів позивач надав усі документи, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України (далі - МК України), та усі витребувані додаткові документи, в той же час митний орган не зазначив, які саме обставини ці документи повинні підтвердити, як і не обґрунтував неможливості застосування при визначенні митної вартості імпортуємих Товариством товарів послідовно попередніх п`яти методів визначення митної вартості, застосувавши одразу останній - резервний.

Не погоджуючись з рішенням апеляційного суду, Митниця подала касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення ним норм матеріального та процесуального права, просила його скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

В касаційній скарзі митний орган посилався на те, що на підставі представлених позивачем документів та в межах наданих йому повноважень здійснив контроль за правильністю визначення митної вартості товарів, що ввозились, за результатами якого прийшов до висновку про необхідність її коригування у відповідності до статті 64 МК України, тобто за шостим методом, й донарахування митних платежів.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 12 червня 2014 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.

Позивач в письмових запереченнях (відзиві) на касаційну скаргу проти доводів та вимог останньої заперечив, вважаючи їх безпідставними, а рішення суду апеляційної інстанції, яке він просив залишити без змін, - обґрунтованим та законним.

В подальшому справа передана до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до підпункту 4 пункту 1 Розділу VІІ "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Переглянувши судові рішення та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіривши правильність застосування норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги.

Так, судами попередніх інстанцій встановлено, що на виконання умов зовнішньоекономічного контракту №SEL11 від 17 березня 2011 року, укладеного між Товариством (як покупцем) та Компанією «Ningbo Jangbeei Elex IМР. & EХР CО. LTD» (як продавцем), та додаткових угод до нього на територію України був ввезений вантаж світлотехнічна продукція, заявлена позивачем до митного оформлення за вантажно-митною декларацією №1002500000/2013/057388 із наданням відповідних супровідних документів (вказаних у графі 44 ВМД).

Під час митного оформлення товару відповідачем встановлено, що у наданих документах заявлено неповні відомості про митну вартість товарів, а саме: декларантом не повідомлено інформацію, зазначену у товарному каталозі, що світильники виготовлено з алюмінієвого сплаву (т.4); у товарному каталозі, наданому декларантом, відсутня інформація щодо товару №9 електронної митної декларації; у висновку експертної організації експертом не вказано, аналіз цінової політики яких саме виробників подібної продукції ним проведено та які саме сайти мережі Інтернет аналізувались, що не дає змогу перевірити інформацію та співставити вартість вказаного товару з вартостями подібних (аналогічних) товарів інших виробників; на момент виставлення рахунку про перевезення, контрактом про перевезення від 08 січня 2013 року №08/01/2013 передбачено, що оплата за послуги транспортування повинна здійснюватись на протязі 5 днів, однак для підтвердження складових митної вартості документів щодо оплати за транспортування не подано.

31 травня 2013 року відповідачем прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №100250000/2013/6000799/2 за резервним методом відповідно до статті 64 МК України, не погодившись з яким Товариство звернулось до суду з позовом у даній справі.

В частині 2 статті 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно ж до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до статті 257 МК України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.

Митна декларація реєструється та приймається митним органом у порядку, що визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері фінансів (частина 1 статті 264 МК України).

З моменту прийняття митним органом митної декларації вона є документом, що засвідчує факти, які мають юридичне значення, а декларант або уповноважена ним особа несе відповідальність за подання недостовірних відомостей, наведених у цій декларації (частина 8 статті 264 МК України).

Згідно зі статтею 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відомості про митну вартість застосовуються для: 1) нарахування митних платежів; 2) застосування інших заходів державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності України; 3) ведення митної статистики; 4) розрахунку податкового зобов`язання, визначеного за результатами документальної перевірки (стаття 50 МК України).

За змістом частини 2 статті 51 МК України митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Так згідно з положеннями глави 9 МК України, зокрема частини 1 статті 57 МК України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні, у тому числі, ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції) (частина 2 статті 57 МК України).

Частиною 2 статті 58 МК України передбачено, що метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Відповідно до частини 3 статті 58 МК України у разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу (частина 3 статті 57 МК України).

Як встановлено частиною 4 статті 58 МК України митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Згідно із частиною 5 статті 58 МК України ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

За змістом же пункту 5 частини 10 статті 58 МК України («Метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції)») при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, зокрема, витрати на транспортування оцінюваних товарів до місця ввезення на митну територію України.

У взаємозв`язку з наведеним слід зазначити, що відповідно до частини 1 статті 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування (частина 2 статті 53 МК України).

Згідно ж із частиною 3 статті 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:
1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;
2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;
3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;
4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості (частина 6 статті 54 МК України).

Разом з тим апеляційний суд, оцінивши під час розгляду справи документи, які надавались позивачем під час митного оформлення товару (у тому числі додатково), прийшов до висновку про недоведеність відповідачем неповноти, неточності чи недостатності наданих позивачем з первинною МД документів та наведених в них відомостей для цілей застосування основного методу визначення митної вартості товарів; наявності визначених частинами 1 та 2 статті 58 МК України обмежень для застосування першого методу та наявності обставин, визначених частиною 6 статті 54 МК України, для відмови у митному оформленні товару із застосуванням першого методу, а отже і підстав для застосування положень частини 3 статті 57 та частини 3 статті 58 МК України, тобто використання шостого методу визначення митної вартості товарів при недоведеності неможливості застосування попередніх п`яти.

При цьому надані позивачем первинні документи кореспондуються між собою та містять чітку, недвозначну і зрозумілу інформацію про товар, умови поставки, ціну, транспортну складову митної вартості, а отже у сукупності містять відомості, які підтверджують числові значення митної вартості (її складових), й не дають підстав для сумніву щодо повноти та правильності її визначення декларантом.

Водночас, як також зазначив апеляційний суд, витребовуючи у позивача додаткові документи, Митниця не конкретизувала, яку саме бухгалтерську документацію, платіжні та інші документи слід надати та на підтвердження яких саме обставин, що, у свою чергу, обмежило Товариство у можливості виконання цих вимог й створило штучні передумови для прийняття оскаржуваного рішення №10025000/213/600799/2 від 31 травня 2013 року, яке підлягає скасуванню.

Що ж до позовної вимоги про стягнення з Державного бюджету України на користь Товариства надмірно сплачених коштів в сумі 10840,04 грн., яка також була задоволена апеляційним судом, Верховний Суд вважає за необхідне вказати на наступне.

Статтею 43 Податкового кодексу України (далі - ПК України) передбачалось, що помилково та/або надміру сплачені суми грошового зобов`язання підлягають поверненню платнику відповідно до цієї статті та статті 301 МК України, крім випадків наявності у такого платника податкового боргу.

У разі наявності у платника податків податкового боргу, повернення помилково та/або надміру сплаченої суми грошового зобов`язання на поточний рахунок такого платника податків в установі банку або шляхом повернення готівковими коштами за чеком, у разі відсутності у платника податків рахунку в банку, проводиться лише після повного погашення такого податкового боргу платником податків. 

Обов`язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов`язання є подання платником податків заяви про таке повернення (крім повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку з доходів фізичних осіб, які розраховуються контролюючим органом на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік шляхом проведення перерахунку за загальним річним оподатковуваним доходом платника податку) протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми. 

Платник податків подає заяву на повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань у довільній формі, в якій зазначає напрям перерахування коштів: на поточний рахунок платника податків в установі банку; на погашення грошового зобов`язання (податкового боргу) з інших платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи, незалежно від виду бюджету; повернення готівковими коштами за чеком у разі відсутності у платника податків рахунку в банку.

Контролюючий орган не пізніше ніж за п`ять робочих днів до закінчення двадцятиденного строку з дня подання платником податків заяви готує висновок про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету та подає його для виконання відповідному органові, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів.

На підставі отриманого висновку орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, протягом п`яти робочих днів здійснює повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань платникам податків у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. 

Контролюючий орган несе відповідальність згідно із законом за несвоєчасність передачі органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, для виконання висновку про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету.

В той же час згідно з частиною 2 статті 45 Бюджетного кодексу України Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, веде бухгалтерський облік усіх надходжень Державного бюджету України та за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, здійснює повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету.

За змістом частин 1 та 3 статті 301 МК України повернення помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів здійснюється відповідно до Бюджетного та Податкового кодексів України.

Помилково та/або надміру зараховані до державного бюджету суми митних платежів повертаються з державного бюджету в порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері фінансів.

На час спірних відносин процедуру повернення платникам податків коштів, що обліковуються на відповідних рахунках митного органу як передоплата, і митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, у тому числі у випадках, зазначених у статті 264, частині четвертій статті 284 МК України та в міжнародних договорах України визначав Порядок повернення платникам податків коштів, що обліковуються на відповідних рахунках митного органу як передоплата, і митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, затверджений наказом Державної митної служби України від 20 липня 2007 року №618 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 25 вересня 2007 року за №1097/14364 (далі - Порядок №618).

Відповідно до пункту 1 розділу ІІІ Порядку №618 для повернення з Державного бюджету України митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, платником податків до загального відділу митного органу, яким здійснювалось оформлення митної декларації, подається заява довільної форми, яка підписується керівником і головним бухгалтером суб`єкта господарської діяльності або фізичною особою. Заява може бути подана не пізніше 1095-го дня, наступного за днем зарахування коштів до Державного бюджету України.

Заява, зареєстрована в загальному відділі, після розгляду керівником (заступником керівника) митного органу разом з пакетом документів передається до Відділу для перевірки обґрунтованості повернення заявлених сум. Відділ перевіряє факт перерахування митних та інших платежів з відповідного рахунку до Державного бюджету України та наявність переплати (пункти 2, 3 розділу ІІІ Порядку №618).

Для підготовки висновку про повернення з Державного бюджету України помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів, контроль за справлянням яких покладається на митні органи (далі - висновок про повернення), керівництвом Відділу за потреби ініціюється проведення перевірки в митному органі щодо правильності митного оформлення із залученням відповідних підрозділів митного органу. Керівник або заступник керівника митного органу на підставі результатів перевірки, в разі її проведення, підписує висновок про повернення, реєстр висновків про повернення та супровідний лист, адресований органу Державного казначейства України - пакет документів на повернення коштів. Пакет документів на повернення коштів передається до загального відділу для реєстрації та відправки до органу Державного казначейства України (пункти 4, 5, 6 розділу ІІІ Порядку №618).

Згідно з пунктом 7 розділу III Порядку №618 висновок про повернення платникам податків помилково та/або надмірно сплачених митних та інших платежів повинен бути прийнятий митним органом не пізніше ніж за п`ять робочих днів до закінчення 20-денного строку з дня подання платниками податків заяви.

За змістом пункту 11 розділу III Порядку №618 за відсутності підстав для повернення коштів у встановленому порядку митним органом готується та надсилається заявнику письмова обґрунтована відповідь.

Отже законодавством регламентовано чіткий порядок повернення суб`єктам господарювання надмірно сплачених митних платежів, який включає в себе сукупність послідовних дій учасників даних правовідносин, а саме: звернення суб`єкта господарювання до митних органів із відповідною заявою; проведення відповідними структурними підрозділами митного органу перевірки наведених в заяві обставин та підстав; встановлення митними органами наявності факту переплати; складання ними відповідного висновку та його надіслання органам Державної казначейської служби України для повернення суб`єкту господарювання надміру сплачених митних платежів або прийняття обґрунтованої відмови у задоволенні заяви.

В той же час позивачем не дотримано вищенаведений встановлений законодавством порядок повернення надмірно сплачених митних платежів, а відтак підстави для задоволення позовної вимоги про стягнення з Державного бюджету України на користь Товариства надмірно сплачених коштів в сумі 10840,04 грн. відсутні.

Відповідно до частин 1 та 4 статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно зі статтею 352 КАС України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 352, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Київської міжрегіональної митниці Міністерства доходів і зборів України задовольнити частково.

Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 28 листопада 2013 року в частині стягнення з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Софіт-Люкс" надмірно сплачених коштів у розмірі 10840,04 грн., з яких державне мито - 3078,57 грн. та ПДВ - 7761,47 грн., скасувати та залишити в цій частині в силі постанову Окружного адміністративного суду м.Києва від 16 вересня 2013 року.

В решті постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 28 листопада 2013 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

С.С. Пасічник
І.А. Васильєва 
 В.П. Юрченко ,
Судді Верховного Суду