Постанова
Іменем  України
 
24 липня 2019 року
м. Київ
 
справа № 201/4455/17
 
провадження № 61-24894 св 18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Кривцової Г. В.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 , який діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 ,
відповідач - приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Слободян Євдокія Борисівна, 
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 , який діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , до приватного нотаріусу Дніпропетровського міського нотаріального округу Слободян Євдокії Борисівни про визнання нотаріальної дії правомірною, за касаційною скаргою ОСОБА_1 , який діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у складі судді Антонюка О. А.                   від 27 березня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області у складі колегії суддів: Красвітної Т. П., Свистунової О. В., Єлізаренко І. А., від 03 жовтня 2017 року, 
 
ВСТАНОВИВ:
 
Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
1.    Описова частина 
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У березні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до суду в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , 2011 року народження, до приватного нотаріусу Дніпропетровського міського нотаріального округу                          Слободян Є. Б., в якому просив визнати правомірною нотаріальну дію нотаріуса щодо нотаріального посвідчення підпису ОСОБА_3 під заявою про надання згоди на дарування дружиною - ОСОБА_4 їх доньці -                 ОСОБА_5 , квартири АДРЕСА_1 , долученої нотаріусом до договору від 01 грудня                        2001 року про дарування зазначеної квартири обдарованій ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Мотивував позов тим, що ОСОБА_3 не визнає підписання зазначеної заяви і звернувся до нотаріуса про відкриття спадкової справи.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 березня 2017 року позовну заяву  ОСОБА_1 , який діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , 2011 року народження, повернуто ОСОБА_1 та рекомендовано звернутися до Бабушківського районного суду                                       м. Дніпропетровська.
 
Повертаючи прозовну заяву  ОСОБА_1 , який діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , 2011 року народження, суд першої інстанції виходив із того, що пред`являючи позов, предметом якого є права на нерухоме майно, за місцем проживання відповідача, ОСОБА_1 порушив правила виключної підсудності, встановлені статтею 114 ЦПК України 2004 року. 
 
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції 
Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 жовтня                      2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , 2011 року народження, залишено без задоволення.
Ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 березня 2017 року залишено без змін.
 
Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що цивільно-правовий спір, який виник між сторонами, стосується нерухомого майна, а тому висновок суду першої інстанції щодо необхідності застосування правила виключної підсудності є обґрунтованим.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2017 року до Вищого спеціалізованого  суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,  ОСОБА_1 який діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , 2011 року народження, просить скасувати оскаржувані судові рішення, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження у вищевказаній справі та витребувано цивільну справу з Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська. 
Згідно із статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
У травні 2018 року справа передана до Верховного Суду.
03 червня 2019 року системою автоматизованого розподілу визначено суддю-доповідача у вищевказаній справі.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга мотивована тим, що спір між сторонами виник з приводу правомірності дій нотаріуса, а тому суди безпідставно виходили з необхідності застосування правил виключної підсудності. Предметом позову є захист прав дитини - ОСОБА_2 , 2011 року народження.
Відзив на касаційну скаргу учасниками у справі до суду не подано.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
ОСОБА_1 просить суд визнати правомірними вчинені дії приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Слободян Є. Б. з нотаріального посвідчення підпису ОСОБА_3 під заявою про надання згоди на дарування дружиною - ОСОБА_4 їх доньці - ОСОБА_5 , квартири АДРЕСА_1 , долученої нотаріусом до договору від 01 грудня 2001 року про дарування зазначеної квартири обдарованій ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
 
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга  ОСОБА_1 , який діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , 2011 року народження, задоволенню не підлягає.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з дотриманням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
Згідно зі статтею 109 ЦПК України 2004 року, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування. Позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням.
Відповідно до пункту 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (частина перша статті 114 ЦПКУкраїни 2004 року). 
 
У частині першій статті 114 ЦПК України 2004 року зазначено, що позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.
 
Згідно з частиною першою статті 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.
Відповідно до пункту 27 постанови Пленуму Верховного Суду України                          від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», позови про визнання недійсними правочинів щодо нерухомого майна та застосування наслідків недійсності пред`являються відповідно до частини першої статті 114 ЦПК України 2004 року за місцезнаходженням майна або основної його частини. Кваліфікація об`єктів як нерухомого майна здійснюється відповідно до статей 181, 190 та 191 ЦК України. При цьому за місцезнаходженням нерухомого майна повинні пред`являтися також позови про визнання недійсними правочинів щодо нерухомого майна, яке буде створено в майбутньому (щодо інвестиційних договорів про будівництво нерухомого майна, договорів про участь у фонді фінансування будівництва тощо).
Із змісту заявлених позовних вимог убачається, що спірні правовідносини виникли між учасниками справи у зв`язку з реалізацією прав обдаровуваного нерухомим майном малолітнього, а обраний позивачем спосіб захисту фактично зводиться до захисту права власності на вказане нерухоме майно, а тому у даному випадку мають застосовуватися правила виключної підсудності.
 
Відповідно до пункту 4 частини третьої статті 121 ЦПК України 2004 року позовна заява повертається позивачеві, якщо справа не підсудна цьому суду.
 
Оскільки спір виник щодо нерухомого майна, яке територіально розташоване у Шевченківському (Бабушкінському) районі                                                        м. Дніпропетровська (м. Дніпро), застосуванню підлягають положення статті 114 ЦПК України 2004 року.
Отже, суди дійшли обґрунтованого висновку про повернення позовної заяви позивачу, а доводи останнього про те, що позов має розглядатися за загальними правилами територіальної підсудності відповідно до вимог статті 109 ЦПК України 2004 року є безпідставними. 
При цьому позивач не позбавлений можливості звернутися до суду з позовом у відповідності до правил виключної підсудності. 
Відповідачем у такій справі має бути не нотаріус, а особа, щодо якої вчинена нотаріальна дія.
Судові рішення першої та апеляційної інстанцій ухвалені з додержанням норм процесуального права, з повним з`ясуванням судами обставин, що мають значення для справи, відповідністю висновків судів обставинам справи, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
 
Таким чином доводи касаційної скарги про порушення судами норм процесуального права є необґрунтованими.
 
Інші доводи касаційної скарги були предметом розгляду судів та додаткового правового аналізу не потребують, на законність судових рішень не впливають, а зводяться до незгоди заявника із висновками судів, а також спростовуються встановленими вище обставинами справи.
 
Доводи, наведені в касаційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду з їх оцінкою.
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.
Керуючись статтями 400, 401, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 , який діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , залишити без задоволення.
 
Ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 березня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області                           від 03 жовтня 2017 року залишити без змін. 
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                    Д. Д. Луспеник
                                                                                                          Б. І. Гулько
     Г. В. Кривцова