ПОСТАНОВА
Іменем України

13 червня 2019 року 
Київ
справа №805/4803/16-а
адміністративне провадження №К/9901/4279/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Гончарової І.А., 
суддів - Пасічник С.С., Ханової Р.Ф.,
здійснивши попередній розгляд касаційної скарги ОСОБА_1 
на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 11 квітня 2017 року (Головуючий суддя - Кониченко О.М.)
та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 15 січня 2019 року (колегія суддів: головуючий суддя - Сіваченко І.В., судді - Блохін А.А., Шишов О.О.)
у справі №805/4803/16-а
за позовом Добропільської об`єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Донецькій області
до  ОСОБА_1 
про стягнення податкового боргу на суму 20    378 грн. 05 коп.,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року Добропільська об`єднана державна податкова інспекція ГУ ДФС у Донецькій області (далі - ДПІ) звернулась в Донецький окружний адміністративний суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу.

В обґрунтування позовних вимог ДПІ зазначила, що за відповідачем числиться сума  податкового боргу у загальному розмірі 20    378 грн. 05 коп., що добровільно не сплачена боржником та підлягає стягненню з відповідача в судовому порядку за відповідним позовом ДПІ.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 11 квітня 2017 року, залишеною без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 15 січня 2019 року позов задоволено: стягнуто з фізичної особи ОСОБА_1 суму податкового боргу з орендної плати з фізичних осіб у розмірі 20378 гривень 05 копійок на р/р 33210815700099 за кодом бюджетної класифікації 18010900, ОКПО 37755465, МФО 834016, ГУДСКУ у Донецькій області, смт. Олександрівка.         

Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій дійшли висновку про узгодженість суми податкового боргу, визначеного податковими повідомленнями - рішеннями №12028-0000 від 19 липня 2016 року та №12028-0000 від 19 липня 2016 року і стягнули зазначену суму з відповідача.

Не погоджуючись з зазначеними рішеннями судів попередніх інстанцій, відповідач подала касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права просила їх скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції. В обґрунтування вимог касаційної скарги зазначає, що податкові повідомлення - рішення, на підставі яких виникла спірна сума податкового боргу надсилались позивачу на невірну адресу, у зв`язку з чим, визначені ними суми грошових зобов`язань є неузгодженими, відповідно не набули статусу податкового боргу та не можуть бути стягнуті з відповідача. Крім того посилається на те, що справа була розглянута судом першої інстанції за її відсутності без належного повідомлення її про дату, час та місце розгляду справи.

Позивач відзиву на касаційну скаргу не надав, що не перешкоджає розгляду справи. 

Відповідно до ч. 1 ст. 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як вірно встановлено судами попередніх інстанцій, ДПІ прийнято податкові повідомлення-рішення №5349-05 від 30 червня 2015 року, яким визначено позивачу суму податкового зобов`язання з орендної плати з фізичних осіб у сумі 11 994,26 грн. та податкове повідомлення-рішення №12028-0000 від 19 липня 2016 року, яким визначено ОСОБА_1 суму податкового зобов`язання з орендної плати з фізичних осіб у сумі 17 187,77 грн., по яким залишок несплаченого боргу складає 19 186,02 грн.

Також, контролюючи органом було сформовано та направлено на адресу відповідача податкову вимогу від 03.11.2015 №9990-05.

Станом на 30 листопада 2016 року за відповідачем обліковується заборгованість за платежем «орендна плата з фізичних осіб» у загальному розмірі 20 378, 05 грн. (19 186,02 грн. за податковими повідомленнями - рішеннями №5349-05 від 30 червня 2015 року та №12028-0000 від 19 липня 2016 року та пеня у сумі 1 192,03 грн.).

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України та Податковим кодексом України в редакції, що були чинними на момент їх виникнення.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 67 ПК України встановлено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України встановлено, що податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Статтею 56 ПУ Країни встановлено, що рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

У разі коли до подання позовної заяви проводилася процедура адміністративного оскарження, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов`язання протягом місяця, що настає за днем закінчення процедури адміністративного оскарження відповідно до    пункту 56.17    цієї статті.

Відповідно до п. 59.1 ст. 59 ПК України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому    податкову вимогу в    порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Орган стягнення звертається до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку - фізичної особи. Стягнення податкового боргу за рішенням суду здійснюється державною виконавчою службою відповідно до закону про виконавче провадження (п. 87.11. ст. 87 ПК України).

Як встановлено судами попередніх інстанцій, податкові повідомлення - рішення №5349-05 від 30 червня 2015 року та №12028-0000 від 19 липня 2016 року були надіслані на адресу відповідача та одержані нею особисто, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Також, згідно повідомлення про вручення поштового відправлення ОСОБА_1 особисто отримана податкова вимога від 03.11.2015 №9990-05.

Податкові повідомлення - рішення та вимога відповідачем ані в адміністративному, ані в судовому порядку не оскаржувались, однак дотепер зазначена сума боргу не сплачена.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи скаржника про те, що зазначена сума податкового боргу є неузгодженою, з огляду на те, що такі доводи відповідача спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, а саме повідомленнями про вручення поштового відправлення та квитанцією.

Крім того, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи скаржника про те, що справу розглянуто судом першої інстанції за її відсутності та без належного повідомлення її про дату, час та місце розгляду справи, оскільки як вбачається з наявних в матеріалах справи доказів, судові повістки направлялися судом першої інстанції засобами поштового зв`язку та поверталися на адресу суду у зв`язку з закінченням терміну зберігання, що у відповідності до вимог ч. 11 ст. 126 КАС України вважається врученням повістки належним чином. 

Згідно з частиною 1 статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій. 

Розглянувши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи та здійснивши системний аналіз долучених до справи доказів, проаналізувавши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм законодавства, колегія суддів вважає, що доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків судів попередніх інстанцій, а тому касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, судові рішення без змін.

Враховуючи вищевикладене, керуючись статтями 343, 350, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 11 квітня 2017 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 15 січня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                                         І. А. Гончарова

Судді                                                                                                            С.С. Пасічник

                                                                                                              Р. Ф. Ханова