ПОСТАНОВА
Іменем України

11 червня 2019 року 
Київ
справа №826/3940/14
адміністративне провадження №К/9901/4579/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Хохуляка В.В., 
суддів - Бившевої Л.І., Шипуліної Т.М., 
розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Солом`янському районі Головного управління Міндоходів у               м. Києві на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.05.2014 (суддя - Скочок Т.О.) та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 13.11.2014 у справі № 826/3940/14 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Солом`янському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві про скасування податкового повідомлення-рішення, -

встановив:
Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі -                                       ФОП ОСОБА_1 ) звернулася до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом, в якому просила визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Солом`янському районі Головного управління Міндоходів ум. Києві (далі - ДПІ у Солом`янському районі ГУ Міндоходів у м. Києві) від  03.10.2013 №0000941701.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що контролюючим органом не враховано повернення коштів на суму 9450,00 грн. у червні 2011 року та не враховано звіт з хмелярства на суму 32900,00 грн., який був поданий як помилковий, у зв`язку з чим відповідачем зроблено необґрунтований висновок про перевищення                                     ФОП Гребенькова Г.М. 300000,00 грн. протягом останніх 12 календарних місяців загальної суми від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню згідно з положеннями Податкового кодексу України.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.05.2014, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 13.11.2014, позовні вимоги задоволено.

Не погодившись з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, ДПІ у Солом`янському районі ГУ Міндоходів у м. Києві оскаржила їх у касаційному порядку.

У касаційній скарзі відповідач просить скасувати постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.05.2014, ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 13.11.2014 та прийняти у справі нове рішення про відмову у задоволенні позову повністю.

В обґрунтування своїх вимог ДПІ у  Солом`янському районі ГУ Міндоходів у м. Києві посилається на порушення судами норм матеріального та процесуального права, зокрема, пункту 181.1 статті 181, пунктів 183.1, 183.2, 183.10 статті 183 Податкового кодексу України, оскільки позивач в липні 2011 року не здійснив реєстрацію платника податку на додану вартість. 

В письмових запереченнях на касаційну скаргу ФОП Гребенькова Г.М. зазначає, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, правову оцінку обставинам справи судами надано правильно, а доводи касаційної скарги є необґрунтованими. Отже, позивач просить залишити касаційну скаргу відповідача без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Переглядаючи оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ними норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Як з`ясовано судами попередніх інстанцій, ДПІ у Солом`янському районі ГУ Міндоходів у м. Києва проведена документальна планова виїзна перевірка ФОП                              ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.07.2010 по 31.12.2012, за результатами якої складено акт від 16.08.2013 №936/26-58-17-01-17-2108220065. 

У висновках вищезазначеного акту перевірки контролюючим органом, зокрема, вказано про порушення позивачем приписів пункту 181.1 статті 181, пункту 183.2 статті 183, пункту 187.1 статті 187, статті 194, статті 203 Податкового кодексу України, а саме: несвоєчасна реєстрація платником ПДВ, недекларування податкових зобов`язань з ПДВ та встановлено розмір податку на додану вартість, що підлягає сплаті - 70336,00 грн. 

Такі висновки обґрунтовані тим, що за період з липня 2010 року по червень 2011 року, тобто за 12 послідовних місяців, обсяг операцій з постачання позивачем товарів, які є об`єктом оподаткування, становить 306027,54 грн., тобто з перевищенням граничної суми на 6027,54 грн.

На підставі названого акту перевірки, ДПІ у Солом`янському районі ГУ Міндоходів у  м. Києва прийнято податкове повідомлення-рішення від 03.10.2013 №0000941701, згідно з яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість у загальному розмірі 87920,00 грн., з яких за основним платежем - 70336,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 17584,00 грн.

Так, згідно з пунктом 181.1 статті 181 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у разі якщо загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню згідно з цим розділом, у тому числі з використанням локальної або глобальної комп`ютерної мережі, нарахована (сплачена) такій особі протягом останніх 12 календарних місяців, сукупно перевищує 300000,00 грн. (без урахування податку на додану вартість), така особа зобов`язана зареєструватися як платник податку у контролюючому органі за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) з дотриманням вимог, передбачених статтею 183 цього Кодексу, крім особи, яка є платником єдиного податку.

Отже, при вирішенні питання щодо необхідності суб`єкта господарської діяльності зареєструватись платником податку на додану вартість перевірці підлягають обставини щодо перевищення такою особою суми загального доходу від здійснення операцій з поставки товарів (послуг) протягом останніх дванадцяти календарних місяців у розмірі 300000,00 грн., без урахування суми податку на додану вартість, включеної до ціни товарів (послуг).

Під час перевірки відповідачем встановлено, що покупцями позивача в оплату реалізованих товарів і послуг за період з липня 2010 року по червень 2011 року перераховано грошові кошти всього в сумі 289603,04 грн., що підтверджується грошовими чеками та періодичними звітами, а саме: надходженнями по звітах РРО липень 2010 - 10727,35 грн., серпень 2010 - 21170,40 грн., вересень 2010 - 30202,35 грн., жовтень 2010 - 29269,15 грн., листопад 2010 - 28810,85 грн., грудень 2010 - 29774,75 грн., січень 2011 - 27279,70 грн., лютий 2011 - 25725,00 грн., березень 2011 - 32900,00 грн., квітень 2011 - 24826,01 грн., травень 2011 - 18151,08 грн., червень 2011 - 27190,90 грн.

У червні 2011 року згідно з видатковим чеком №0002 від 19.06.2011 повернено   9450,00 грн. Разом з цим, в акті перевірки кошти враховані в повній сумі без врахування повернення. Також, фактична сума грошових надходжень підтверджується даними РРО, тобто сума виручки становить 25925,50 грн. Звіт з хмелярства на суму 32900,00 грн. був помилковим та був уточнений.

Однак, відповідач, під час розрахунку суми оподаткованих операцій позивача, не виконав вимоги пункту 181.1. статті 181 Податкового кодексу України, оскільки не вирахував повернення коштів на суму 9450,00 грн. у червні 2011 року та не врахував звіт з хмелярства на суму 32900,00 грн., який був поданий як помилковий та уточнений на суму 25925,50 грн., а також не вирахував із загальної суми операцій з постачання товарів суму податку на додану вартість. При цьому, іншого представником відповідача не доведено, а вищевикладеного не спростовано. 

За таких обставин, висновки контролюючого органу, викладені в акті перевірки про те, що позивач зобов`язаний був зареєструватись платником податку на додану вартість, подати реєстраційну заяву та сплачувати податок на додану вартість не відповідає вимогам пункту 181.1. статті 181 Податкового кодексу України, оскільки загальна сума від здійснення операцій з постачання позивачем товарів та сплачена йому, без урахування податку на додану вартість, за період з липня 2010 року по червень 2011 року, сукупно не перевищувала 300000,00 грн.

Отже, рішення судів першої та апеляційної інстанції про задоволення позовних вимог є правильними та підлягають залишенню без змін.

За правилами частини другої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Судами попередніх інстанцій виконано всі вимоги процесуального законодавства, всебічно перевірено обставини справи, вирішено справу у відповідності з нормами матеріального права, постановлено обґрунтоване рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для справи. Висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності, а тому підстав для їх перегляду з мотивів, викладених в касаційній скарзі, не вбачається.

Як встановлено пунктом 1 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та  (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.

Керуючись статтями 341, 344, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

постановив:
Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Солом`янському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.05.2014 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 13.11.2014 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

В.В. Хохуляк
Л.І. Бившева 
 Т.М. Шипуліна ,
Судді Верховного Суду