Постанова
Іменем України 
15 серпня 2019 року
м. Київ
справа № 735/845/17 
провадження № 51-8746 км 18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                               ОСОБА_1 ,
суддів                                                            ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання               ОСОБА_4 ,
прокурора                                                    ОСОБА_5 ,
засудженого                                               ОСОБА_6 ,
захисників                                                  ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
потерпілих                                                  ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,
представника потерпілих                        ОСОБА_12 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги засудженого             ОСОБА_6 , його захисника ОСОБА_7 , потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 на вирок Менського районного суду Чернігівської області від           18 січня 2018 року та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 17 серпня            2018 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12016270140000143, за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 ,
у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 122 КК України.
Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Менського районного суду Чернігівської області від 18 січня 2018 року         ОСОБА_6 засуджено за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у виді громадських робіт строком 200 годин; за ч. 1 ст. 122 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік. На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено остаточне покарання         ОСОБА_6 у виді позбавлення волі на строк 1 рік.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік.
Цивільний позов потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 задоволено частково.
Постановлено стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_10 60 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.
Постановлено стягнути із ОСОБА_6 на користь ОСОБА_11 20 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди; 99 100 грн витрат на правову допомогу; 8330,12 грн витрат, пов`язаних із прибуттям до місця досудового розслідування та судового провадження; 815,82 грн витрат на медичне дослідження.
Згідно з вироком суду  ОСОБА_6 10 травня 2016 року близько 19:00, перебуваючи на подвір`ї та у під`їзді будинку АДРЕСА_2 , під час сварки, що виникла на ґрунті особистих неприязних відносин, завдав ударів кулаками та ногами в обличчя, по тулубу та верхніх кінцівках потерпілого ОСОБА_10 , чим заподіяв останньому середньої тяжкості тілесні ушкодження.
Крім того, ОСОБА_6 10 травня 2016 року близько 19:20 у під`їзді будинку АДРЕСА_2 , під час сварки завдав ударів кулаком в голову та обличчя потерпілій ОСОБА_11 , яка намагалася захистити ОСОБА_10 , чим спричинив їй легкі тілесні ушкодження.
Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 17 серпня 2018 року апеляційні скарги представника потерпілих ОСОБА_12 та прокурора залишено без задоволення, апеляційні скарги засудженого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 задоволено частково. Вирок місцевого суду змінено. На підставі ст. 49 КК України звільнено засудженого ОСОБА_6 від призначеного за ч. 1 ст. 125 КК України покарання у зв`язку із закінченням строків притягнення до відповідальності. 
У решті вирок залишено без змін.
Вимоги касаційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить скасувати вирок місцевого суду та ухвалу апеляційного суду в частині обвинувачення ОСОБА_6 за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, і закрити кримінальне провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України. Крім того, ставить питання про зміну судових рішень в частині стягнення з ОСОБА_6 на користь потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 моральної шкоди та витрат на правову допомогу. Зазначає, що для проведення експертизи було надано медичну картку та рентгенівські знімки на ім`я ОСОБА_10 , які в матеріалах провадження відсутні, як і відсутні дані про тимчасовий доступ до таких речей. В порядку ст. 290 КПК України ці документи не надавалися на ознайомлення стороні захисту. З огляду на викладене, на думку захисника, висновок комісійної судово-медичної експертизи від 15 березня 2017 року не може бути допустимим доказом. Наголошує, що матеріали кримінального провадження не містять доказів обґрунтованості розміру моральної шкоди, та не містять доказів щодо наявності душевних та фізичних страждань. При цьому вважає, що суди, частково задовольняючи цивільний позов, не врахували матеріальний стан        ОСОБА_13 та той факт, що сутичка була обопільна, а сам конфлікт спровоковано потерпілим ОСОБА_10 . Водночас зазначає, що ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Засуджений ОСОБА_6 у своїй касаційній скарзі, яка є аналогічною касаційній скарзі його захисника, просить вирок суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції скасувати, а кримінальне провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України закрити.
У касаційній скарзі потерпілі  ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через м`якість, просять змінити судові рішення.На обґрунтування своїх вимог вказують на те, що суд безпідставно звільнив ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України. Наголошують, що судом не враховано ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 злочину та його наслідки, наявність обставин, що обтяжують покарання (вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння та щодо особи похилого віку), відсутність пом`якшуючих покарання обставин, зухвалу поведінку ОСОБА_6 під час досудового розслідування та судового розгляду, а також позицію самих потерпілих, які наполягали на призначенні суворого покарання. Крім того, потерпілі у скарзі просять повністю задовольнити заявлені цивільні позови.
Позиції інших учасників судового провадження
У письмових запереченнях на касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 потерпілі ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , вказуючи про її необґрунтованість, просять таку скаргу залишити без задоволення.
На касаційну скаргу потерпілих  ОСОБА_10 та ОСОБА_11 засудженим  ОСОБА_6 подано письмові заперечення, у яких він просить залишити касаційну скаргу потерпілих без задоволення.
У судовому засіданні прокурор заперечував проти задоволення касаційних скарг засудженого, його захисника, потерпілих та просив судові рішення залишити без зміни. Засуджений та його захисники підтримали подані ними касаційні скарги та заперечували щодо задоволення касаційної скарги потерпілих. Потерпілі просили задовольнити подану ними касаційну скаргу, при цьому просили відмовити у задоволенні касаційних скарг засудженого та його захисника.
Заслухавши суддю-доповідача, з`ясувавши позиції учасників судового провадження, перевіривши наведені в касаційних скаргах доводи та дослідивши матеріали провадження, колегія суддів дійшла висновку, що скарги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.
Мотиви Суду
Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, а також наявність правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Відповідно до ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Згідно з положеннями ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Відповідно до ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні правовідносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
При цьому слід зазначити, що у випадку вирішення питання щодо процесуальних витрат, суд має чітко дотримуватись вимог Глави 8 КПК України, яка регламентує поняття процесуальних витрат у кримінальному процесі, їх види та порядок відшкодування.
Зокрема, у ст. 120 КПК України закріплені положення щодо витрат на правову допомогу. Витрати, пов`язані із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження, регулюються ст. 121 КПК України.
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 91 КПКУкраїни вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, розмір процесуальних витрат, належить до обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.
У пункті 7 ч. 1 ст. 368 КПК України зазначено, що ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про те, чи підлягає задоволенню пред`явлений цивільний позов і, якщо так, на чию користь, в якому розмірі та в якому порядку. 
Тобто, при вирішенні цивільного позову суд зобов`язаний об`єктивно дослідити обставини справи, з`ясувати характер правовідносин, що склалися між учасниками, встановити розмір шкоди, заподіяної внаслідок вчинення злочину, а також визначити порядок її відшкодування.
Цих вимог закону при вирішенні цивільних позовів з уточненнями потерпілих у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_6 місцевим та апеляційним судами не дотримано.
Так, розглядаючи кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 суд першої інстанції частково задовольнив заявлені потерпілими цивільні позови з уточненнями. При цьому суд вирішив питання щодо судових витрат та стягнув з ОСОБА_6 на користь потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 витрати на правову допомогу та витрати, пов`язані із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження.
Під час постановлення такого рішення місцевий суд мав ретельно перевірити доводи цивільних позовів з уточненнями з огляду на граничний розмір компенсації вищевказаних витрат (ч. 3 ст. 120, ч. 5 ст. 121 КПК України), та врахувати положення, закріплені у Порядку оплати послуг та відшкодування витрат адвокатів та Методиці обчислення розміру винагороди адвокатів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 465 від 17 вересня 2014 року. 
Разом з тим, не врахувавши у повній мірі аргументовані заперечення сторін кримінального провадження в частині обґрунтованості суми відшкодування завданого злочином збитку та розміру процесуальних витрат, місцевий суд у вироку, обмежившись формальними фразами, розгорнуто не вказав чому вважає за необхідне позови щодо стягнення моральної шкоди задовольнити частково, а в частині процесуальних витрат – задовольнити.
Про вказані порушення вимог ст. 370 КПК України учасники судового провадження вказували під час перевірки кримінального провадження за обвинуваченням      ОСОБА_6 в порядку апеляційної процедури (на такі доводи було наголошено і в суді касаційної інстанції).
Здійснюючи апеляційний розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_6 , апеляційний суд на допущені порушення судом першої інстанції уваги не звернув та їх не виправив. При цьому всупереч вимогам ст. ст. 370, 419 КПКУкраїни апеляційний суд не здійснив належної перевірки доводів апеляційних скарг засудженого, захисника, потерпілих, аналогічних наведеним у касаційних скаргах, не надав вичерпних та переконливих відповідей, не зазначив при постановленні ухвали жодних мотивів, з яких вирок місцевого суду в частині розв`язання цивільного позову та вирішення питання щодо судових витрат визнав вмотивованим, і не навів положень закону, якими він керувався.
Як установлено частиною 1 ст. 438 КПК України, підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Згідно з ч. 2 ст. 438 КПК України при вирішенні питання про наявність зазначених у     ч. 1 цієї статті підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412–414 цього Кодексу.
Істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення (ст. 412 КПК України).
Таким чином, на думку колегії суддів, ухвалу апеляційного суду не можна визнати законною, обґрунтованою і вмотивованою, оскільки її постановлено з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, що відповідно до вимог      п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК України є підставою для скасування такого рішення.
З урахуванням наведеного, касаційні скарги засудженого ОСОБА_6 , його захисника ОСОБА_7 , потерпілих  ОСОБА_10 та ОСОБА_11 підлягають частковому задоволенню, а ухвала апеляційного суду – скасуванню з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції.
Крім того, з огляду на допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, колегія суддів не вбачає підстав для надання оцінки всім доводам, наведеним у касаційних скаргах, оскільки оцінку таким доводам має бути надано після усунення зазначених істотних порушень вимог кримінального процесуального закону під час нового розгляду судом апеляційної інстанції.
Керуючись статтями 434, 436, 438, 441, 442 КПК України, Суд
ухвалив:
Касаційні скарги засудженого ОСОБА_6 , його захисника ОСОБА_7 , потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 задовольнити частково.
Ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 17 серпня 2018 року щодо ОСОБА_6 скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                           ОСОБА_2                            ОСОБА_3