Постанова
Іменем України                                     
10 липня 2019 року
м. Київ
справа № 243/9341/16-ц
провадження № 61-11541св18
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Синельникова Є. В. (суддя-доповідач),
суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф., Шиповича В. В., 
учасники справи:
заявник - публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк»,
суб`єкт оскарження - державний виконавець відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області,
боржник - ОСОБА_1 ,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» на ухвалу Слов`янського міськрайонного суду Донецької області, у складі судді Ільяшевич О. В., від 29 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області, у складі колегії суддів:        Мальованого Ю. М., Осипчук О. В., Дундар І. О., від 29 травня 2017 року.
 
Короткий зміст вимог скарги
У листопаді 2016 року публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» (далі - ПАТ «ПУМБ») звернулось до суду із скаргою на дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області щодо повернення виконавчого документа стягувачу.
Свої вимоги заявник обґрунтовував тим, що 22 вересня 2016 року на адресу відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Донецькій області було направлено на примусове виконання виконавчий лист                       № 2/243/114/2013 (0544/14838/12), виданий 04 липня 2013 року Слов`янським міськрайонним судом Донецької області, про стягнення із ОСОБА_1 на користь ПАТ «ПУМБ» заборгованості за кредитним договором № 059/1807 від 18 липня 2008 року у розмірі 115 351, 47 доларів США, еквівалент у розмірі 8 511, 45 доларів США, а також судового збору у розмірі 3 219, 00 грн. 04 листопада 2016 року на адресу стягувача надійшло повідомлення державного виконавця від 31 жовтня 2016 року про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття його до виконання у зв`язку з порушенням правил підвідомчості.
Заявник вважає вказане повідомлення незаконним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки відповідно до пункту 2 частини другої статті 21 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції від 28 грудня 2015 року) на відділ примусового виконання рішень управлінь ДВС ГТУЮ покладається виконання рішень, за якими сума зобов`язань становить від трьох до десяти мільйонів гривень або еквівалент цієї суми в іноземній валюті. Сума, визначена у виконавчому листі, який було пред`явлено до виконання, є більшою ніж три мільйони гривень, а тому виконання цього виконавчого документу відноситься до компетенції саме відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Донецькій області.
Із урахуванням зазначеного заявник просив скаргу задовольнити, визнати дії відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Донецькій області неправомірними, скасувати повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу, зобов`язати відділ примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Донецькій області відкрити виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа.
  
Короткий зміст ухвали суду першої інстанції
Ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області 
від 29 березня 2017 року у задоволенні скарги ПАТ «ПУМБ» відмовлено.
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що момент пред`явлення виконавчого документа до виконання та початок вчинення виконавчих дій державним виконавцем у виконавчому документу не є тотожними та не збігаються у часі. На момент надходження виконавчого документу до виконання після його реєстрації та початку здійснення виконавчих дій вказаний виконавчий документ був непідвідомчий відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Донецькій області, тому державний виконавець правомірно виніс повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання на підставі пункту 10 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження».
Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції
Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 29 травня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «ПУМБ» відхилено, а ухвалу Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 29 березня 2017 року залишено без змін.
Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що міськрайонний суд дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні скарги, оскільки на момент початку здійснення державним виконавцем виконавчих дій відбулися зміни у законодавстві і застосуванню підлягали нормативно-правові акти, які регулюють здійснення виконавчих дій, тобто положення Закону України «Про виконавче провадження» у редакції, що діяла                         з 05 жовтня 2016 року.
Короткий зміст вимог касаційної скарги та доводи особи, яка подала касаційну скаргу
У вересні 2017 року ПАТ «ПУМБ»подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 29 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 29 травня 2017 року і ухвалити нове рішення по суті скарги, посилаючись на порушення судами норм Закону України «Про виконавче провадження» і процесуального права.
Касаційна скарга мотивована тим, що виконавчий лист разом із заявою про примусове виконання, довідкою Національного банку України про курси валют було направлено поштою до підрозділу примусового виконання рішень Головного територіального управління юстиції у Донецькій області 21 вересня 2016 року. Тобто ПАТ «ПУМБ» пред`явив до примусового виконання зазначений виконавчий документ у період дії Закону України «Про виконавче провадження» в редакції від 28 грудня 2015 року, оскільки день здавання стягувачем письмової заяви про відкриття виконавчого провадження до установи зв`язку у відповідності до статті 255 ЦК України є датою подання вказаного документу адресату. Закон України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02 червня 2016 року набрав чинності 05 жовтня 2016 року, отже державний виконавець під час здійснення виконавчих дій повинен був керуватися Законом України «Про виконавче провадження» № 606-XIV від 21 квітня 1999 року. 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 червня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі.
Статтею 383 ЦПК України, в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України), що набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
Відповідно до пункту 4 Перехідних положень ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
10 червня 2019 року на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду справу № 243/9341/16-ц розподілено судді-доповідачеві.
Ухвалою Верховного Суду від 01 липня 2019 року справу за скаргою ПАТ «ПУМБ» на дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області щодо повернення виконавчого документа стягувачеві призначено до судового розгляду.
Відзив (заперечення) на касаційну скаргу не надходив
Фактичні обставини справи, встановлені судами
04 липня 2013 року Слов`янським міськрайонним судом Донецької області ПАТ «ПУМБ» було видано виконавчий лист по справі № 2/243/114/2013 (0544/14838/2012) за позовом ПАТ «ПУМБ» до ОСОБА_1 ,                        ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитом, відповідно до якого підлягала стягненню з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором в розмірі 115 351 доларів США 47 центів, еквівалент в розмірі 8 511 доларів США 45 центів, а також судовий збір у розмірі 3 219 грн               (а. с. 7).
Вказаний виконавчий лист разом із заявою від 21 вересня 2016 року про примусове виконання рішення - виконавчого листа, довідкою Національного банку України про курси валют було відправлено                      ПАТ «ПУМБ» поштою до підрозділу примусового виконання рішень Головного територіального управління юстиції у Донецькій області              22 вересня 2016 року, що підтверджується копіями опису вкладень до конверта, фіскального чека та самої заяви ПАТ «ПУМБ» (а. с. 4-5).
Заява про прийняття виконавчого документу до виконання із виконавчим листом зареєстрована підрозділом примусового виконання рішень Головного територіального управління юстиції у Донецькій області                      28 жовтня 2016 року за № 833-398/3-022-37/16 (а. с. 39).
Згідно із повідомленням від 31 жовтня 2016 року № 398/3-16П 7429                    (ВП № 52777421) головним державним виконавцем виконавчий документ  № 2/243/114/2013 (0544/14838/2012) був повернутий без прийняття до виконання у зв`язку із тим, що він не підвідомчий відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Донецькій області. 
У повідомленні зазначено, що відповідно до пункту 4 розділу І Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 (в редакції від 29 вересня 2016 року), відділу примусового виконання рішень управлінь державної виконавчої служби головних територіальних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі підвідомчі рішення, за якими боржниками є територіальні органи центральних органів виконавчої влади та їх структурні підрозділи, місцеві суди, міські, районні або селищні ради чи районні державні адміністрації та їх структурні підрозділи, місцеві прокуратури, інші територіальні підрозділи органів державної влади та їх посадові особи; сума зобов`язання становить від шести до двадцяти мільйонів гривень або еквівалентну суму в іноземній валюті. Заборгованість за виконавчим документом становить 3 161 221, 94 грн. З огляду на вищевикладене, виконавчий документ не підвідомчий відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецької області (а. с. 6). 
Позиція Верховного Суду
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону ухвала суду апеляційної інстанції не відповідає.
Частиною першою статті 3 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи судами попередніх інстанцій) передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до пункту 2 частини другої статті 21 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року N 606-XIV, в редакції                  від 17 травня 2016 року, яка діяла з 12 червня 2016 року і на час пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання                     (22 вересня 2016 року), на відділ примусового виконання рішень управлінь ДВС ГТУЮ покладалось виконання рішень, за якими сума зобов`язань становить від трьох до десяти мільйонів гривень або еквівалентну суму в іноземній валюті. 
Цей Закон втратив чинність згідно пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня          2016 року № 1404-VIII, який набрав чинності з 05 жовтня 2016 року.
Суди встановили, що виконавчий лист Слов`янського міськрайонного суду Донецької області по справі № 2/243/114/2013 (0544/14838/2012) разом із заявою про примусове виконання рішення - виконавчого листа, довідкою НБУ про курси валют було відправлено стягувачем поштою до підрозділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Донецькій області 22 вересня 2016 року.
Відповідно до пунктів 4 розділу І Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України              від 02 квітня 2012 року за № 489/20802, в редакції, яка діяла з 05 жовтня 2016 року, відділу примусового виконання рішень управлінь державної виконавчої служби головних територіальних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі підвідомчі рішення, за якими зокрема сума зобов`язання становить від шести до двадцяти мільйонів гривень або еквівалентну суму в іноземній валюті. 
Згідно матеріалів виконавчого провадження державний виконавець отримав виконавчий документ на виконання 28 жовтня 2016 року.
Частиною другою статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року N 606-XIV було передбачено, що державний  виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. 
Пред`явлення виконавчого  документа  до  органу  державної виконавчої  служби  не за місцем або не за підвідомчістю виконання рішення мало наслідком відмову у відкритті виконавчого провадження (стаття 26 Закону N 606-XIV).
Відповідно до положень частини шостої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, яка діяла з 05 жовтня 2016 року, виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.
Відповідно до пункту 10 частини четвертої статті 10 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачеві органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю. 
Відповідно до пункту 6, 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» у редакції, яка діє з 05 жовтня        2016 року, рішення, які виконувалися органами державної виконавчої служби до набрання чинності цим Законом, продовжують виконуватися цими органами до настання підстав для завершення виконавчого провадження. Виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.
Законом України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. 
Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Відповідно до статті 60 ЦПК України, 2004 року, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.
Постановляючи ухвалу про відхилення апеляційної скарги та залишаючи без змін ухвалу міськрайонного суду, апеляційним судом не надано належної оцінки доводам апеляційної скарги щодо виконання стягувачем положень чинної редакції Закону України «Про виконавче провадження» та пред`явлення виконавчого документу до виконання до підвідомчого органу державної виконавчої служби шляхом його направлення засобами поштового зв`язку. 
За загальновизнаним принципом закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. До події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
У той же час держава, виходячи із принципу правової визначеності, повинна складати тексти законів так, щоб вони були доступними. Закон має бути сформульований досить точно, щоб особа могла регулювати свою поведінку; норми права повинні бути зрозумілими й точними, а також спрямованими на забезпечення постійної прогнозованості ситуацій і правових відносин. Недотримання вказаних вимог у національних законах може призводити до порушення основоположних прав й свобод особи.
Апеляційним судом не надано належної оцінки поведінці стягувача, зокрема тій обставини, що виконавчий лист Слов`янського міськрайонного суду Донецької області по справі № 2/243/114/2013 (0544/14838/2012) був направлений ПАТ «ПУМБ» 22 вересня 2016 року до відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Донецькій області, тобто до органу державної виконавчої служби, до підвідомчості якого згідно із Законом України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року N 606-XIV належало здійснення примусового виконання рішень, за якими сума зобов`язань становить від трьох до десяти мільйонів гривень або еквівалентну суму в іноземній валюті.  
Судом апеляційної інстанції не надано оцінці діям/бездіяльності органу державної виконавчої служби, причин тривалого надходження відправленої стягувачем поштової кореспонденції, яка лише 28 жовтня 2016 року була зареєстрована органом державної виконавчої служби, при цьому не встановлено дати надходження кореспонденції адресату, а лише встановлено дату реєстрації кореспонденції.
Сутність принципу обов`язковості судових рішень, закріпленого                       у статтях 129, 129-1 Конституції України, статтях 2, 18 ЦПК України, полягає в тому, що судове рішення, що набрало законної сили, повинно виконуватись усіма суб`єктами, прав яких воно стосується; судове рішення, що набрало законної сили, є обов`язковим до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними та юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України; у випадку відмови від добровільного виконання судового рішення воно може бути виконано компетентними органами в примусовому порядку.
Апеляційним судом не було досліджено чи здійснюється примусове виконання рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області                        від 11 лютого 2013 року у справі № 2/243/114/2013 про стягнення коштів з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ПУМБ».
Таким чином, висновки апеляційного суду не можуть вважатись такими, що відповідають фактичним обставинам справи та вимогам вищезазначених норм права.
У відповідності до частини третьої та четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази. 
Частиною першою статті 400 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції під час розгляду справи в касаційному порядку не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
З урахуванням вищенаведеного, ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. 
При новому розгляді справи суду необхідно об`єктивно дослідити вказані у цій постанові докази в сукупності з іншими доказами у справі, надати оцінку як доказам в цілому, так і кожному доказу окремо, мотивуючи відхилення або врахування кожного доказу.
Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» задовольнити частково.
Ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 29 травня 2017 року  скасувати. Справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий | Є. В. Синельников
Судді | О. М. Осіян
| Н. Ю. Сакара
| С. Ф. Хопта
| В. В. Шипович