ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 липня 2019 року 
м. Київ
Справа №  917/2094/17 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: 
Ткач І.В. - головуючий, Кондратова І.Д., Стратієнко Л.В.,
за участю секретаря судового засідання Співака С.В.,

представників учасників справи
позивача – не з`явились, 
відповідача – Остроушко О.Л., Бакланов Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Комунального підприємства "Теплоенерго"
на постанову Східного апеляційного господарського суду від 11.03.2019
(головуючий суддя– Пуль О.А., суддів Шевель О.В., Шутенко І.А.)
у справі № 917/2094/17 Господарського суду Полтавської 
за позовом Комунального підприємства "Теплоенерго"
до Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго"
про врегулювання розбіжностей за додатковою угодою від 10.11.2017 № 2 про внесення змін до договору на транспортування теплової енергії від 18.08.2006 №1738,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ 

1. Стислий виклад позовних вимог

1.1. У грудні 2017 року Комунальне підприємство "Теплоенерго" (далі – КП "Теплоенерго") звернулося до Господарського суду Полтавської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго" (далі – ПАТ "Полтаваобленерго") про врегулювання розбіжностей за додатковою угодою №2 від 10.11.2017 про внесення змін до укладеного між сторонами договору на транспортування теплової енергії №1738 від 18.08.2016, а саме викласти абзац 4 пункту 2.2 договору у редакції, запропонованій позивачем; абзац 5 пункту 2.2 договору залишити без змін.

1.2. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що зміна тарифу на транспортування теплової енергії розподільчими мережами КП "Теплоенерго" на підставі рішення виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області № 1093 від 10.10.2017 є підставою для внесення змін до укладеного між сторонами договору на транспортування теплової енергії №1738 від 18.08.2016 в частині встановлення вартості послуг КП "Теплоенерго" з транспортування теплової енергії відповідача за новим тарифом. 

1.3. Крім того, позивач не погоджується із запропонованою відповідачем у протоколі розбіжностей редакцією абзацу 5 пункту 2.2 договору, відповідно до якої новий тариф буде застосовуватись до договірних відносин не з моменту його затвердження регулятором, а з моменту внесення відповідних змін про це до договору.

2. Стислий виклад обставин справи, встановлених судами попередніх інстанцій

2.1. 18.08.2016 між КП "Теплоенерго" (компанія) та ПАТ "Полтаваобленерго" (постачальник) укладено договір на транспортування теплової енергії №1738 з протоколом розбіжностей (далі – договір).

2.2. Відповідно до пункту 2.2 договору вартість послуг компанії з транспортування теплової енергії постачальника визначається на основі визначених в акті виконаних робіт з транспортування теплової енергії (додаток №1 до цього договору) обсягів транспортування теплової енергії та ціни, погодженої сторонами.

Вартість послуг компанії з транспортування теплової енергії постачальника за період з 01.06.2016 по 30.06.2016 визначається за ціною 26,54 грн за 1 Гкал (без ПДВ).

З 01.07.2016 вартість послуг компанії з транспортування теплової енергії постачальника визначається за ціною 28, 71 грн за 1 Гкал (без ПДВ).

У разі затвердження Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі – НКРЕКП) нових тарифів на транспортування теплової енергії, до договору вносяться зміни щодо ціни на транспортування теплової енергії шляхом укладення додаткової угоди.

2.3. 25.01.2017 між сторонами укладена додаткова угода №1 про внесення змін (доповнень) до договору на транспортування теплової енергії від 18.08.2016 №1738, відповідно до якої сторони доповнили пункт 2.2 договору абзацом 4, за змістом якого з 01.01.2017 вартість послуг компанії з транспортування теплової енергії постачальника визначається за ціною 29,48 грн за 1 Гкал (без ПДВ).

2.4. Рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області "Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з централізованого опалення та з централізованого постачання гарячої води, що надаються Комунальним підприємством "Теплоенерго" м. Кременчука" №1093 від 10.10.2017 затверджено тариф на транспортування теплової енергії у розмірі 99,23 грн (з ПДВ) за 1 Гкал, що вводиться в дію з 01.11.2017.

2.5. 18 жовтня 2017 року позивач для погодження направив на адресу відповідача додаткову угоду №2 про внесення змін до договору, якою було запропоновано внести зміни до договору на транспортування теплової енергії №1738 від 18.08.2016, а саме абзац 4 пункту 2.2 викласти в редакції, відповідно до якої з 01.11.2017 вартість послуг компанії з транспортування теплової енергії постачальника визначається за ціною 99,23 грн за 1 Гкал з ПДВ.

Вказана додаткова угода була підписана відповідачем з протоколом розбіжностей, направлена на адресу позивача та була ним отримана 21.11.2017.   

Розглянувши підписаний відповідачем протокол розбіжностей до додаткової угоди №2 до довогору, позивач підтвердив досягнення згоди щодо окремих його умов в редакції відповідача, однак не погодився з протоколом розбіжностей відповідача в частині внесення змін в абзац 4 та абзац 5 пункту 2.2 договору.   

Відповідач запропонував викласти абзац 4 пункту 2.2 договору в іншій редакції, відповідно до якої до затвердження постачальнику нових тарифів на транспортування теплової енергії вартість послуг компанії з транспортування теплової енергії постачальника визначається за ціною 29,48 грн за 1 Гкал без ПДВ.

Абзац 5 пункту 2.2 договору відповідач запропонував викласти в редакції, згідно з якою новий тариф буде застосовуватись до договірних відносин сторін не з моменту його затвердження регулятором, а з моменту внесення відповідних змін про це до договору.

У зв`язку з недосягненням згоди у вказаній частині договору, позивач звернувся до суду з вимогами про врегулювання розбіжностей за додатковою угодою № 2 від 10.11.2017 про внесення змін до договору на транспортування теплової енергії № 1738 від 18.08.2016, укладеного між ПАТ "Полтаваобленерго" та КП "Теплоенерго" та викласти: 

- абзац 4 п. 2.2 договору у наступній редакції: "З 01.11.2017 року вартість послуг компанії з транспортування теплової енергії постачальника визначається за ціною 99,23 грн за 1Гкал з ПДВ";

- абз. 5 п. 2.2 договору залишити без змін.

3. Стислий виклад змісту судових рішень, ухвалених у справі 

3.1. Рішенням Господарського суду Полтавської області від 10.05.2018 позовні вимоги задоволено. Врегульовано розбіжності за додатковою угодою № 2 від 10.11.2017 про внесення змін до договору на транспортування теплової енергії №1738 від 18.08.2016, укладеного між ПАТ "Полтаваобленерго" та КП "Теплоенерго", та викладено: - абзац 4 пункту 2.2 договору у наступній редакції: "З 01.11.2017 вартість послуг Компанії з транспортування теплової енергії Постачальника визначається за ціною 99,23 грн за 1      Гкал з ПДВ"; - абзац 5 пункту 2.2 договору залишено без змін.

3.2. Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 25.09.2018 рішення Господарського суду Полтавської області від 10.05.2018 залишено без змін.

3.3. Судові рішення мотивовані тим, що затверджені рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області № 1093 від 10.10.2017 тарифи на транспортування теплової енергії розподільчими мережами КП "Теплоенерго" є підставою для внесення змін до абз.4 п. 2.2 договору в редакції, запропонованій позивачем.

3.4. Постановою Верховного Суду від 28.11.2018 постанову Харківського апеляційного господарського суду від 25.09.2018 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. 

Верховний Суд вказав, що суд апеляційної інстанції не звернув увагу на те, що наведені у частині 13 статті 20 Закону України "Про теплопостачання" положення стосуються саме споживачів, в той час як відповідач не є споживачем КП "Теплоенерго". Крім того, судом не враховано, що згідно зі статтею 28 Закону України "Про місцеве самоврядування" до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать, зокрема, встановлення у порядку і межах, визначених законом, тарифів на побутові, комунальні (крім тарифів на теплову енергію, централізоване водопостачання та водовідведення, перероблення та захоронення побутових відходів, послуги з централізованого опалення, послуги з централізованого постачання холодної води, послуги з централізованого постачання гарячої води, послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), які встановлюються НКРЕКП), транспортні та інші послуги. Судом також не надано оцінки змісту пункту 2.2 договору, який передбачає можливість внесення до нього змін щодо ціни на транспортування теплової енергії шляхом укладення додаткової угоди саме у разі затвердження НКРЕКП нових тарифів на транспортування теплової енергії. Під час вирішення спору у справі судом не досліджено, чи є вказане рішення виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області №1093 від 10.10.2017 чинним на момент вирішення спору. 

3.5. Постановою Східного апеляційного господарського суду від 11.03.2019 рішення Господарського суду Полтавської області від 10.05.2018 у справі №917/2094/17 скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний господарський суд вказав таке.

3.5.1. ПАТ "Полтаваобленерго" не є споживачем теплової енергії у розумінні статті 1 Закону України "Про теплопостачання" під час виконання спірного договору на транспортування теплової енергії, а КП "Теплоенерго" не є теплопостачальником за спірним правочином щодо ПАТ "Полтаваобленерго".

3.5.2. Договір на транспортування теплової енергії від 18.08.2016 №1738 був укладений КП "Теплоенерго" на засадах цивільного законодавства у сфері надання послуг та відповідно до вимог ст.901, 903 Цивільного кодексу України щодо сплати на користь виконавця оплати за надані послуги з транспортування на умовах, визначених договором, а тому у порядку ст.632 Цивільного кодексу України ціна у договорі встановлюється за домовленістю сторін. 

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що тарифи на послуги із транспортування теплової енергії можуть встановлюватись самостійно сторонами на їх власний розсуд.

3.5.3. Пунктом 2.2 договору сторони передбачили можливість внесення до нього змін щодо ціни на транспортування теплової енергії шляхом укладення додаткової угоди лише у разі затвердження НКРЕКП нових тарифів на транспортування теплової енергії.

3.5.4. Рішення виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області №1093 від 10.10.2017, яким для споживачів КП "Теплоенерго" встановлено тарифи на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з централізованого опалення та з централізованого постачання гарячої води, що надаються КП "Теплоенерго", втратило чинність на підставі рішення виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області № 153 від 12.02.2018. 

4. Стислий виклад вимог касаційної скарги та аргументи учасників справи

4.1. Не погоджуючись з вищезазначеною постановою, позивач звернувся до суду з касаційною скаргою, в якій просить постанову Східного апеляційного господарського суду від 11.03.2019 скасувати та залишити в силі помилково скасоване рішення Господарського суду Полтавської області від 10.05.2018.

В обґрунтування зазначених вимог скаржник зазначає таке.

4.1.1. Законодавством чітко встановлено, що ціни на транспортування теплової енергії не можуть бути вільними, а є виключно регульованими державою у формі встановлення фіксованих цін у формі тарифів. 

Суд апеляційної інстанції, на думку скаржника, не звернув уваги на те, що ч.13 ст.20 Закону України "Про теплопостачання" не регламентує порядок ціноутворення щодо транспортування теплової енергії, а лише встановлює структуру тарифу, зокрема, що ціна на тепло для споживача складається з ціни за його виробництво, транспортування та постачання. Тоді як відповідно до ч.3 ст.20 Закону України "Про теплопостачання" тарифи на транспортування теплової енергії встановлюються НКРЕКП або органами місцевого самоврядування, тобто є регульованими, що кореспондується зі ст.8 Закону України "Про природні монополії". 

Оскільки тариф на транспортування теплової енергії є регульованим, то встановлення нового тарифу на цю послугу є підставою для внесення змін до договору з метою встановлення правової визначеності у відносинах сторін, оскільки цей тариф має застосовуватись у відносинах сторін і без внесення відповідних змін до договору. 

4.1.2. З огляду на це скаржник вважає, що апеляційний господарський суд скасував правильне та законне судове рішення, оскільки позовні вимоги були направлені на те, щоб виключити з договору неправомірно встановлену ціну на транспортування теплової енергії та залишити в ньому лише посилання на тариф, встановлений регулятором, яким у цій справі є орган місцевого самоврядування, а не НКРЕКП. 

4.1.3. Скаржник стверджує, що судове рішення суперечить правовим позиціям суду касаційної інстанції. Зокрема, постанові Верховного Суду від 16.07.2018 у справі №910/17888/17 та постанові Вищого господарського суду України від 22.12.2015 у справі №920/1332/14.  

4.1.4. За обставин, встановлених у постанові, що оскаржується, позивач може бути позбавлений можливості спростування обставин під час розгляду інших справ, які знаходяться у провадженнях господарських судів та мають аналогічні предмети спору. 

4.2. У відзиві на касаційну скаргу відповідач, найменування якого змінено на Акціонерне товариство "Полтаваобленерго" (далі – АТ "Полтаваобленерго"), заперечує проти доводів та вимог скаржника та просить відмовити позивачу у задоволенні касаційної скарги, а постанову суду апеляційної інстанції – залишити без змін. 

4.2.1. Відповідач вважає, що КП "Теплоенерго" не вказало у касаційній скарзі підстав для касаційного оскарження, визначених ч.2 ст.287 ГПК України, а саме в скарзі не зазначено та не конкретизовано, які саме норми матеріального та процесуального права порушено судом апеляційної інстанції. 

4.2.2. АТ "Полтаваобленерго" не є споживачем теплової енергії у розумінні ст.1 Закону України "Про теплопостачання", а позивач не є теплопостачальником за цим правочином щодо АТ "Полтаваобленерго". За таких обставин, висновки суду першої інстанції про доведеність статусу відповідача як споживача теплової енергії і відповідно покладення обов`язків зі сплати відповідного тарифу у сумі 99,23 грн за 1 Гкал є незаконними та необґрунтованими. 

4.2.3. Відповідач повідомляє, що на момент виникнення спору нові тарифи на транспортування теплової енергії для АТ "Полтаваобленерго" не встановлювались. Таким чином, внесення змін до договору на транспортування теплової енергії від 18.08.2016 в редакції позивача є неможливим. 

4.2.4. Договір на транспортування теплової енергії укладений зі сторони КП "Теплоенерго" на засадах цивільного законодавства у сфері надання послуг та відповідно до вимог ст.ст.901, 903 ЦК України щодо сплати на користь виконавця оплати за надані послуги з транспортування на умовах, визначених договором, а тому в порядку ст.632 ЦК України ціна у договорі встановлюється за домовленістю сторін. 

Отже, пунктом 2.2 договору сторони передбачили можливість внесення до нього змін щодо ціни на транспортування теплової енергії  шляхом укладення додаткової угоди саме у разі затвердження НКРЕКП нових тарифів на транспортування теплової енергії. 

4.2.5. Під час розгляду справи у суді касаційної  інстанції сторони також подали письмові пояснення щодо обґрунтування своїх правових позицій, які враховуються судом касаційної інстанції під час розгляду цієї справи. 

4.2.6. Склад суду касаційної інстанції змінювався відповідно до наявних у справі витягів з протоколів повторного автоматизованого розподілу судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) між суддями.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

5. Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій

5.1. Щодо меж розгляду справи судом касаційної інстанції

5.1.1. Відповідно до частини 1 ст. 300 Господарського процесуального кодексу України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

5.1.2. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. (ч.2 ст.300 Господарського процесуального кодексу України).

5.2. Щодо суті касаційної скарги

5.2.1. Спір у справі стосується правовідносин, що виникли з договору на транспортування теплової енергії.

5.2.2. Статтею 20 Господарського кодексу України передбачено, що кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Захист цивільних прав та інтересів судом здійснюється у спосіб встановлений законом або договором.   

Одним зі способів захисту прав та законних інтересів є зміна правовідношення (п.6 ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України).

5.2.3. Відповідно до ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.   

Згідно з приписами ст.651 Цивільного кодексу України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.   

Статтею 654 Цивільного кодексу України встановлено, що зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.   

За змістом ст.188 Господарського кодексу України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду. Якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.   

Спір між сторонами спору виник щодо визначення у договорі вартості послуг з транспортування теплової енергії, яке здійснюється позивачем.

5.2.4. Відносини у сфері транспортування теплової енергії регулюються Законом України "Про теплопостачання".   У преамбулі цього закону зазначено, що ним визначено основні правові, економічні та організаційні засади діяльності на об`єктах сфери теплопостачання та врегульовано відносини, пов`язані з виробництвом, транспортуванням, постачанням та використанням теплової енергії з метою забезпечення енергетичної безпеки України, функціонування систем теплопостачання, створення і удосконалення ринку теплової енергії. 

Згідно з ст.15 Закону України “Про теплопостачання” діяльність у сфері теплопостачання підлягає державному регулюванню. 

Відповідно до приписів ст.20 Закону України "Про теплопостачання" тарифи на теплову енергію повинні забезпечувати відшкодування всіх економічно обґрунтованих витрат на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії. Встановлення тарифів на теплову енергію нижче розміру економічно обґрунтованих витрат на її виробництво, транспортування та постачання не допускається. Тарифи повинні враховувати собівартість теплової енергії і забезпечувати рентабельність суб`єкта господарювання. Рентабельність визначається органом, уповноваженим встановлювати тарифи.

Отже, встановлення економічно обґрунтованих тарифів на теплову енергію на рівні, який покриває всі витрати собівартості цих послуг, є вимогою чинного законодавства України.  

5.2.5. Згідно з ч.2 ст.20 Закону України “Про теплопостачання” тарифи на теплову енергію, реалізація якої здійснюється суб`єктами господарювання, що займають монопольне становище на ринку, є регульованими.

Відповідно до зведеного переліку суб`єктів природних монополій, який ведеться Антимонопольним комітетом України відповідно до розпорядження Антимонопольного комітету України “Про затвердження Порядку складання та ведення зведеного переліку суб`єктів природних монополій" №874-р від 28.11.2012, КП "Теплоенерго" є суб`єктом природної монополії з транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами (№394 Зведеного переліку). 

5.2.6. У ст. 1 Закону України "Про теплопостачання" визначено, що тариф (ціна) на теплову енергію - грошовий вираз витрат на виробництво, транспортування, постачання одиниці теплової енергії (1 Гкал) з урахуванням рентабельності виробництва, інвестиційної та інших складових, що визначаються згідно із методиками, розробленими національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг.

Порядок формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії і постачання гарячої води врегульовано у постанові Кабінету Міністрів України "Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на комунальні послуги" від 01.06.2011 №869. 

У п.1 зазначеної постанови закріплено, що Порядок визначає механізм формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії і постачання гарячої води для суб`єктів природних монополій та суб`єктів господарювання на суміжних ринках, які провадять або мають намір провадити господарську діяльність з виробництва теплової енергії, її транспортування магістральними і місцевими (розподільними) тепловими мережами (далі - транспортування) та постачання, надання послуг з постачання теплової енергії і постачання гарячої води.

Цей Порядок застосовується під час установлення органами місцевого самоврядування (далі - уповноважені органи) тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії і постачання гарячої води для суб`єктів природних монополій, а також для суб`єктів господарювання на суміжних ринках, зазначених у пункті 1 цього Порядку, та поширюється на таких суб`єктів під час розрахунку зазначених тарифів (п.2 постанови).

Отже, як вірно зазначив суд першої інстанції, ціноутворення на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії не є вільним, оскільки підлягає державному регулюванню. 

5.2.7. Суб`єктом, який транспортує теплову енергію у м. Кременчук є позивач – Комунальне підприємство “Теплоенерго”. Постановою НКРЕКП від 22.03.2017    №308 затверджено Ліцензійні умови провадження господарської діяльності у сфері теплопостачання, серед яких затверджено Ліцензійні умови провадження господарської діяльності з транспортування теплової енергії магістральними і місцевими (розподільчими) тепловими мережами. 

У п.3.2 зазначених Ліцензійних умов з транспортування теплової енергії врегульовано, що при провадженні ліцензованої діяльності ліцензіат повинен здійснювати транспортування теплової енергії відповідно до умов договорів, укладених у встановленому порядку, за тарифами, що встановлюються уповноваженим законом державним колегіальним органом або органами місцевого самоврядування в межах наданих повноважень. 

Отже, враховуючи, що транспортування теплової енергії місцевими (розподільчими) тепловими мережами здійснює КП “Теплоенерго”, якому Виконавчий комітет Кременчуцької міської ради згідно з рішенням №1093 від 10.10.2017 затвердив тариф на теплову енергію, у тому числі її транспортування, ініційоване позивачем внесення змін до договору на транспортування теплової енергії №1738 від 18.08.2016 в частині встановлення вартості послуг КП "Теплоенерго" з транспортування теплової енергії відповідача за новим тарифом ґрунтується на нормам чинного законодавства.

Помилковим є висновок апеляційного господарського суду та твердження відповідача про те, що умови договору щодо його ціни можуть встановлюватись на власний розсуд сторонами без урахування розміру тарифу, затвердженого регулятором. 

У постанові НКРЕКП “Про затвердження Порядку формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води” від 24.03.2016    № 377 визначено, що тарифи на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання - вартість вироблення, транспортування та постачання одиниці (1 Гкал) теплової енергії відповідної якості як грошовий вираз планованих економічно обґрунтованих витрат з урахуванням витрат на покриття втрат ліцензіата та планованого прибутку. Вартість витрат на транспортування теплової енергії,  виробленої відповідачем, несе позивач. Отже, цілком виправдано у таких правовідносинах підлягають застосуванню тарифи, які встановлені на підставі економічно обґрунтованих витрат надавача цих послуг з транспортування (КП “Теплоенерго”). 

5.2.8. Відповідно до положень ч. 1 ст. 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, а у випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.
Згідно з ст. ст. 189, 191 ГК України та ст. ст. 10, 11 Закону України "Про ціни і ціноутворення" суб`єкти господарювання використовують у своїй діяльності вільні та державні регульовані ціни. Державні регульовані ціни запроваджуються Кабінетом Міністрів України, органами виконавчої влади, державними колегіальними органами та органами місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень у встановленому законодавством порядку.   
Отже, згідно із положеннями зазначених вище норм права, тарифи на послуги із транспортування теплової енергії не можуть встановлюватись на розсуд сторін. Таким чином, вартість транспортування теплової енергії не є договірною, а тариф на транспортування теплової енергії відповідно до ст.12 Закону України “Про ціни і ціноутворення” є державною регульованою ціною. Протилежні твердження відповідача (п.4.2.4 постанови) та висновки суду апеляційної інстанції (п.3.5.2 постанови) є помилковими та відхиляються судом касаційної інстанції. 
Твердження відповідача про те, що теплова енергія повинна транспортуватися за тарифом на транспортування теплової енергії, який встановлений саме для АТ "Полтаваобленерго", Суд також вважає помилковим, оскільки необхідність застосування до спірних правовідносин тарифів, затверджених для КП “Теплоенерго” як ліцензіата та надавача послуг з транспортування теплової енергії, обґрунтовується низкою законодавчих актів, положення яких наведені вище. 
5.2.9. Посилання відповідача та суду апеляційної інстанції на зміст п. 2.2 договору, який передбачає можливість внесення до нього змін щодо ціни на транспортування теплової енергії шляхом укладення додаткової угоди лише у разі затвердження НКРЕКП нових тарифів на транспортування теплової енергії, суд касаційної інстанції відхиляє як безпідставне. 

Станом на момент виникнення спору у цій справі як КП "Теплоенерго", так і АТ "Полтаваобленерго" перейшли під регулювання місцевих органів влади, що підтверджується інформацією, розміщеною на офіційному сайті НКРЕКП у розділі "Ліцензування" згідно з Переліком ліцензіатів НКРЕКП у сферах теплопостачання, централізованого водопостачання та водовідведення, що переходять під регулювання місцевих органів влади, а також підтверджуються наявними у справі документами (зверненням відповідача від 12.09.2017 та від 31.10.2017 до Кременчуцької міської ради із заявою про затвердження тарифів) та поясненнями представників сторін, наданими у судових засіданнях суду касаційної інстанції. 

5.2.10. Отже, враховуючи  вищевикладене, суд касаційної інстанції погоджується з обґрунтованим висновком суду першої інстанції щодо того, що оскільки рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради затверджено відповідний тариф на транспортування теплової енергії розподільчими мережами КП "Теплоенерго", використовуючи які відповідач здійснює транспортування виробленої ним теплової енергії для постачання своїм споживачам, то у цій ситуації, тарифи, які введені в дію з 01 листопада 2017 року, є обов`язковими та мають застосовуватись.   Твердження відповідача про незаконність рішення виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області №1093 від 10.10.2017 суд касаційної інстанції відхиляє, оскільки зазначені доводи доказово не підтверджені. Тоді як суд апеляційної інстанції встановив, що вказане рішення втратило чинність на підставі рішення виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області № 153 від 12.02.2018, яким були затверджені тарифи для позивача на новий період. Відтак на момент виникнення спору між сторонами та звернення до суду з позвоом у цій справі рішення виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області №1093 від 10.10.2017 було чинне. 

Таким чином, вимоги позивача про викладення абз.4 п. 2.2 договору у редакції, запропонованій позивачем, та вимоги про залишення без змін   абз. 5 п. 2.2 договору є правомірними, ґрунтуються на приписах законодавства, є обґрунтованими та правильно задоволені судом першої інстанції. Тоді як суд апеляційної інстанції помилково скасував судове рішення, яке відповідає закону.

6. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

6.1. Відповідно до ст.312 ГПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.ч.2, 5 ст.236 ГПК України).

6.2. Надаючи правову кваліфікацію доказам, поданим учасниками справи з урахуванням фактичних і правових підстав позовних вимог і заперечень на них, місцевий господарський суд дійшов правильного висновку щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог позивача, як наслідок, прийняв обґрунтоване та законне судове рішення, помилково скасоване апеляційним господарським судом.

Таким чином, суд касаційної інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення касаційної скарги позивача, скасування постанови суду апеляційної інстанції та залишення в силі рішення місцевого суду.

7. Судові витрати

7.1. Відповідно до статті 315 Господарського процесуального кодексу України у постанові суду касаційної інстанції повинен бути зазначений розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції. 

7.2. Керуючись загальними правилами розподілу судових витрат, визначеними у статті 129 ГПК України, зважаючи на те, що суд касаційної інстанції задовольняє касаційну скаргу позивача, обов`язок з відшкодування понесених скаржником судових витрат за розгляд справи у суді касаційної інстанції покладається на відповідача. 

Керуючись ст.ст. 300, 301, 308, 312, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1.          Касаційну скаргу Комунального підприємства "Теплоенерго" задовольнити.

2.          Постанову Східного апеляційного господарського суду від 11.03.2019 у справі №917/2094/17  скасувати.

3.          Рішення Господарського суду Полтавської області від 10.05.2018 у справі №917/2094/17 залишити в силі. 

4.          Стягнути з Акціонерного товариства "Полтаваобленерго" (ідентифікаційний код 00131819, адреса місцезнаходження: 36022, Полтавська обл., місто Полтава, вул.Старий поділ, будинок 5) на користь Комунального підприємства "Теплоенерго" (ідентифікаційний код 31700972, адреса місцезнаходження: 39600, Полтавська обл., місто Кременчук, вулиця Софіївська, будинок 68) 3   200,00 (три тисячі двісті гривень 00 копійок) судового збору, сплаченого за подання касаційної скарги. 

5.          Доручити Господарському суду Полтавської області видати відповідний наказ. 

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає. 

Головуючий  суддя                                                                      І. Ткач

Судді                                                                                                    І. Кондратова

                                                                                                    Л. Стратієнко